Saveti O Pristavskoj Službi

Ellen G. White

Copyright © 2021, Ellen G. White Estate, Inc.

Information about this Book

Overview

This eBook is provided by the Ellen G. White Estate. It is included in the larger free Online Books collection on the Ellen G. White Estate Web site.

About the Author

Ellen G. White (1827-1915) is considered the most widely translated American author, her works having been published in more than 160 languages. She wrote more than 100,000 pages on a wide variety of spiritual and practical topics. Guided by the Holy Spirit, she exalted Jesus and pointed to the Scriptures as the basis of one’s faith.

Further Links

A Brief Biography of Ellen G. White

About the Ellen G. White Estate

End User License Agreement

The viewing, printing or downloading of this book grants you only a limited, nonexclusive and nontransferable license for use solely by you for your own personal use. This license does not permit republication, distribution, assignment, sublicense, sale, preparation of derivative works, or other use. Any unauthorized use of this book terminates the license granted hereby. (See EGW Writings End User License Agreement.)

Further Information

For more information about the author, publishers, or how you can support this service, please contact the Ellen G. White Estate at mail@whiteestate.org. We are thankful for your interest and feedback and wish you God’s blessing as you read.

„A Bog je kadar učiniti da je među vama izobilna svaka blagodat, da u svemu svagda svako dovoljstvo imajući izobilujete za svako dobro djelo.“ (2. Korinćanima 9,8)

Predgovor

Knjiga Saveti o pristavskoj službi sastavljena je i objavljena kao odgovor na rasprostranjen zahtev za jednim takvim delom. Tokom godina objavljen je niz praktičnih i korisnih saveta iz Duha proroštva na temu upravljanja materijalnim dobrima. Štampan je u obliku knjiga i časopisa, ali ovo delo sastavljeno je uglavnom od materijala koji trenutno nije dostupan našim službenicima i vernicima. U raspoloživim štampanim delima postoji dosta saveta na istu temu, od kojih je vrlo malo upotrebljeno u ovoj knjizi. Srećni smo što sada svi mogu imati pristup ovom izboru uputstava datih Crkvi u ovako prikladnom obliku. Ova knjiga nastalajeu Kancelariji za dela Elen G. Vajt pod vođstvom Upravnog odbora.

U području hrišćanskog života i službe pitanje upravljanja materijalnim dobrima zauzima poveće i ključno mesto. Ono se duboko i u sva vremena tiče svakog hrišćanskog vernika. Pravilno razumevanje načela pristavske službe podrazumeva priznavanje Božjeg suvereniteta, vlasništva nad svim stvarima i milosti koju nam pokazuje. Kako naše razumevanje tih načela raste i produbljuje se, tako potpunije spoznajemo načine na koje Božja ljubav i milost deluju u našem životu.

Iako se načela pristavske službe tiču materijalnih stvari, ona su, pre svega, duhovnog karaktera. Hristova služba je stvarnost. Gospod zahteva određene stvari od nas kako bi mogao konkretno da nam pomogne. Ispunjavanje Božje volje uzdiže pristavsku službu na visok duhovni nivo. Gospod nije sebičan. On ne zahteva da Mu služimo i priznajemo Ga vraćanjem onih stvari koje nam daje. Međutim, On je tako uredio božansku ekonomiju da će nam se, kao rezultat našeg delovanja u skladu sa Njegovim zahtevima, duhovni blagoslovi prirodno vraćati. Ako ne budemo sarađivali sa Njim u sprovođenju Njegovih planova, ostaćemo bez tih blagoslova i na taj način sebe lišiti onih stvari koje su nam najpotrebnije.

Uvereni smo da će ozbiljno proučavanje načela pristavske službe, koja su navedena u ovoj knjizi, pomoći svima da daju bogatiji i puniji doprinos Božjem delu. To je jasno naznačeno u sledećoj izjavi:

„Koncept pristavske službe treba da ima praktičan uticaj na ceo Božji narod... On bi trebalo da udahne duhovni život hiljadama onih koji vole istinu, ali je ne sprovode praktično i koji sada tuguju nad svojom pasivnošću. On će ih preobraziti iz sebičnih, lakomih obožavaoca bogatstva u iskrene, verne Hristove saradnike u spasavanju grešnika.“ (Testimonies, sv. 3, str. 387)

Imajući pred sobom priliku za takav preobražaj, svi treba ozbiljno da proučimo ovaj materijal moleći se da doživimo potpunije i bogatije iskustvo sa Gospodom.

Dž. L. Mekeleni

Deo I. - Nebeski zakon o dobročinstvu i njegova svrha

1 - Božji saradnici

„Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svoga; I biće pune žitnice tvoje bogatstva, i presipaće se vino iz kaca tvojih.“ (Priče 3,9.10)

„Jedan prosipa, i sve više ima; a drugi tvrduje suviše, i sve je siromašniji. Podašna ruka biva bogatija, i ko napaja, sam će biti napojen.“ (Priče 11,24.25)

„Ali knez smišlja kneževski, i ustaje da radi kneževski.“ (Isaija 32,8)

Božanska mudrost je u svoj plan spasenja ugradila zakon uzroka i posledice, pa je tako dobročinstvo u svim njegovim granama dvostruko blagosloveno. Onaj ko daje onima koji su u potrebi blagosilja druge, a u još većoj meri je i lično blagosloven.

Slava Jevanđelja

Kako čovek ne bi izgubio blagoslove dobročinstva, Otkupitelj ga je uzeo za svog saradnika. Bog je mogao da ostvari svoj cilj u spasavanju grešnika bez pomoći čoveka, ali je znao da on ne može biti srećan ako ne bude imao udela u tom veličanstvenom poslu. Nizom okolnosti, koje zahtevaju Njegovu milosrdnu intervenciju, On čoveku poverava najbolja sredstva za negovanje dobročinstva i pomaže mu da daje siromašnima i stalno napreduje u Njegovom delu. U zavisnosti od potreba razorenog sveta, On iz nas izvlači talente sredstava i uticaja kako bi ljudima objavio istinu za kojom imaju krajnju potrebu. I kako se odazivamo na te pozive trudom i činjenjem dobra, postajemo slični Onome koji je zbog nas osiromašio. Darivanjem mi blagosiljamo druge i tako sabiramo pravo bogatstvo.

Slava Jevanđelja temelji se na načelu obnavljanja Božjeg lika u posrnulom rodu stalnim pokazivanjem dobročinstva. To delo započelo je u nebeskim dvorovima. Tamo je Bog ljudskim bićima dao neoboriv dokaz ljubavi koju im je pokazao. Njemu „tako omilje svet da je i Sina svoga jedinorodnoga dao, da nijedan koji Ga veruje ne pogine, nego da ima život večni.“ (Jovan 3,16) Dar Hrista otkriva Očevo srce. Preduzimajući sve za naše otkupljenje, On pokazuje da neće poštedeti ništa što se tiče završetka Njegovog dela, koliko god to bilo dragoceno.

Na Nebu vlada duh velikodušnosti. Hristova požrtvovana ljubav otkrila se na krstu. Da bi čovek mogao da bude spasen, Bog je dao sve što je imao, a zatim je predao i samog Sebe. Hristov krst poziva na dobročinstvo svakog sledbenika našeg milostivog Spasitelja. Na njemu je jasno prikazano načelo davanja. Kada se sprovodi sa istinskom darežljivošću i dobrim delima, ono je pravi plod hrišćanskog života. Načelo ljudi ovog sveta je uzimanje i oni misle da će na taj način osigurati sreću; ali gde god pošli, plod je beda i smrt.

Svetlost Jevanđelja koje svetli sa Hristovog krsta osuđuje sebičnost, a podstiče širokogrudnost i dobročinstvo. Ne treba očajavati zbog činjenice da ima sve više poziva za davanje. Bog u svom proviđenju poziva svoj narod da iz svog ograničenog područja delovanja pređe na veće poduhvate. U ovom trenutku, kada moralna tama pokriva svet, potreban je veliki napor. Mnogi između Božjeg naroda u opasnosti su da budu uhvaćeni u zamku svetovnosti i pohlepe. Oni bi trebalo da shvate da je Božja milost ta koja umnožava njihova sredstva. Oni se moraju odazvati na pozive za činjenje dobra ili neće moći da poprime karakter Onoga koji nam je Primer.

Blagoslovi pristavske službe

Zapovedivši svojim učenicima da idu „svemu svetu“ i propovedaju „Jevanđelje svakome stvorenju,“ Hristos je dodelio ljudima posao prenošenja znanja o Njegovoj milosti. Dok neki propovedaju, Isus poziva druge da predaju svoja materijalna dobra kojima će podupreti Njegovo delo na Zemlji. On je stavio sredstva u ruke ljudi da bi Njegovi božanski darovi mogli da teku kroz ljudske kanale koji obavljaju delo spasavanja bližnjih koje im je povereno. Ovo je jedan od načina na koje Bog usavršava čoveka. To je upravo posao koji je čoveku potreban, jer će pobuditi najdublje saosećanje ljudskog srca i pokrenuti najviše sposobnosti ljudskog uma.

Svaka dobra stvar na svetu izraz je Božje ljubavi prema čoveku. Njegovi su siromašni i cilj religije je Njegov. Zlato i srebro su Gospodnji i On bi mogao da učini da kao kiša padaju s neba kada bi hteo. Ali umesto toga On je postavio čoveka kao svog pristava i poverio mu sredstva, ne da se gomilaju, već da se koriste za dobro drugih. Na taj način je postavio čoveka kao posrednika preko koga On razdeljuje svoje blagoslove na Zemlji. Bog je planirao sistem dobročinstva da bi čovek mogao da postane sličan svom Stvoritelju, blagonaklon i nesebičan po karakteru, i na kraju sa Hristom postao učesnik večne i slavne nagrade.

Okupljanje oko krsta

Ljubav pokazana na Golgoti trebala bi da bude oživljena, ojačana i prisutna u našim crkvama. Trebali bi da učinimo sve što je u našoj moći da učvrstimo načela koja je Hristos doneo na ovaj svet. Moramo postati efikasni u dobronamernim poduhvatima koji su nam sada neodložno potrebni. Dok stojite pred krstom i gledate Kneza Neba koji umire za vas, možete li da zatvorite svoje srce i kažete: „Ne, ja nemam šta da dam“?

Hristov verni narod treba da ovekoveči Njegovu ljubav. Ta ljubav treba da ga ujedini i privuče krstu. Treba da ga oslobodi od svake sebičnosti i poveže sa Bogom i jedne s drugima.

Okupite se oko golgotskog krsta u samopožrtvovanosti i samoodricanju. Bog će vas blagosloviti dok činite najbolje što možete. Kako se približavate prestolu milosti, dok se vezujete s tim prestolom zlatnim lancem koji se spušta s Neba na Zemlju kako bi povukao ljude iz provalije greha, vaše srce biće pokrenuto ljubavlju prema braći i sestrama koji su bez Boga i bez nade u svetu. (9T 253-256)

2 - Naš bogati Dobročinitelj

Božja snaga se pokazuje u otkucajima srca, u udisajima pluća i u živim strujama koje cirkulišu kroz hiljade različitih kanala u telu. Dugujemo Mu zahvalnost za svaki trenutak postojanja i za sve prednosti života. Vlast i sposobnosti koje uzdižu čoveka iznad nižih stvorenja Stvoriteljev su dar.

On nas ispunjava svojim prednostima. Dugujemo Mu zahvalnost za hranu koju jedemo, vodu koju pijemo, odeću koju nosimo, vazduh koji udišemo. Bez Njegovog proviđenja vazduh bi bio ispunjen otrovima. On je bogati dobročinitelj i zaštitnik.

Sunce koje obasjava Zemlju i daje veličanstven izgled celoj prirodi, divan, svečani odblesak Mjeseca, slava nebeskog svoda blještavog od sjaja zvezda, pljuskovi koji osvežavaju zemlju i omogućavaju bujanje vegetacije, dragocenosti prirode u svim njenim različitim bogatstvima, visoka stabla, grmovi i biljke, lelujavo žito, plavo nebo, zelena polja, smena dana i noći, smene godišnjih doba, sve govori čoveku o ljubavi njegovog Stvoritelja.

On nas je povezao sa sobom svim tim dokazima na nebu i na zemlji. On bdi nad nama s više nežnosti nego majka nad nemoćnim detetom. „Kako otac žali sinove, tako Gospod žali one koji ga se boje.“ (Psalam 103,13; R&H, 18. septembra 1888.)

Oni koji stalno primaju, treba stalno i da daju

Kako stalno primamo blagoslove od Boga, tako treba stalno i da dajemo. Kada nebeski Dobročinitelj prestane da nam daje, tada ćemo imati izgovor, jer nećemo imati šta da darujemo. Bog nas nikada nije ostavio bez dokaza o svojoj ljubavi zbog koje nam čini dobro. ...

Svaki trenutak živimo zahvaljujući Božjoj nezi, održavani Njegovom silom. On na naš sto stavlja hranu. On nam daje miran i okrepljujući san. Svake sedmice daje nam dan odmora da bismo mogli da se odmorimo od zemaljskih napora i poštujemo Ga u Njegovom domu. On nam je dao svoju Reč da bude svetlo na našem putu. Na njenim svetim stranicama pronalazimo mudre savete, i onoliko koliko u pokornosti i veri uzdižemo svoje srce Njemu, On nam daje blagoslove svoje milosti. Iznad svega je beskonačan dar Božjeg dragog Sina, preko koga teku svi drugi blagoslovi za ovaj i za onaj budući život.

Dobrota i milost nas sigurno prate na svakom koraku. Ako ne želimo da beskonačni Otac prestane da izliva svoje darove na nas, ne treba nestrpljivo da uzvikujemo: „Zar nema kraja davanju?“ Ne samo da je potrebno verno prinositi Bogu desetak, za koji On tvrdi da je Njegov, već u Njegovu riznicu treba doneti i prinose kao žrtvu zahvalnicu. Radosnih srca donesimo našem Stvoritelju prvine celokupnog Njegovog bogatstva — našu probranu imovinu, našu najbolju i najsvetiju službu. (R&H, 9. februara 1886.)

Jedini način da izrazimo zahvalnost

Gospodu nisu potrebne naše žrtve. On se neće obogatiti našim darovima. Biblija kaže: „Jer je od Tebe sve, i iz Tvojih ruku primivši dasmo Ti.“ (1. Dnevnika 29,14) Ipak, Bog nam dopušta da pokažemo zahvalnost za Njegovu milost samopožrtvovanim naporima da blagoslove prenesemo drugima. To je jedini način na koji možemo da pokažemo svoju zahvalnost i ljubav prema Bogu. On nam nije dao nijedan drugi način. (R&H, 6. decembra 1887.)

Pavlov argument protiv sebičnosti

Pavle je pokušao da iskoreni sebičnost iz srca svoje braće jer se karakter ne može potpuno oblikovati u Hristu kada se neguju samoljublje i pohlepa. Hristova ljubav u njihovim srcima nagnaće ih da svojoj braći pomognu u njihovim potrebama. Upućujući ih na žrtvu koju je Hristos prineo za njih, pokušao je da probudi njihovu ljubav.

„Ne govorim po zapovesti,“ govorio je, „nego kad se drugi staraju, i vašu ljubav kušam je li istinita. Jer znate blagodat Gospoda našega Isusa Hrista da, bogat budući, vas radi osiromaši, da se vi Njegovijem siromaštvom obogatite.“ (2. Korinćanima 8,8.9)

Ovde vidimo taj moćni apostolov argument. To nije Pavlova zapovest, već zapovest Gospoda Isusa Hrista...

Kako je veliki bio Božji dar čoveku i kako ga je Bog rado dao! On ga je darovao velikodušnošću koja nikada ne može biti nadmašena da bi mogao da spasi buntovnu ljudsku porodicu, da bi spoznala Njegovu nameru i upoznala Njegovu ljubav. Hoćete li svojim darovima i prinosima pokazati da ništa nije previše za Onoga koji je „i Sina svoga jedinorodnoga dao“? (R&H, 15. maja 1900)

Na Nebu vlada duh velikodušnosti. Duh sebičnosti je sotonski duh. (Isto, 17. oktobra 1882.)

3 - Zašto Bog koristi ljude za širenje svojih blagoslova?

Napredak Božjeg dela ne zavisi od ljudi. On je mogao anđele učiniti ambasadorima svoje istine. Mogao je da objavi svoju volju ličnim glasom, kao što je proglasio Zakon sa Sinaja. Međutim, On je odlučio da u to delo uključi ljude kako bi u nama negovao duh dobročinstva.

Svaki čin samopožrtvovanosti za dobro drugih ojačaće duh dobročinstva u srcu davaoca, zbližavajući ga sa Otkupiteljem sveta, koji „bogat budući, vas radi osiromaši, da se vi Njegovijem siromaštvom obogatite.“ (2. Korinćanima 8,9) I samo dok ispunjavamo božansku svrhu na ovom svetu, život može biti blagoslov za nas. Svi Božji darovi čoveku pokazaće se kao prokletstvo ako ih ne bude koristio na blagoslov svojim bližnjima i za napredak Božjeg dela na Zemlji. (R&H, 7. decembra 1886.)

Plod preterane želje za dobikom

Predanost sticanju novca, ta sebičnost koju rađa želju za dobikom, umrtvljuje duhovnost crkve i uskraćuje joj Božju pažnju. Kada su glava i ruke stalno zaokupljene planiranjem i robovanjem sabiranju bogatstva, zaboravljaju se Božje i ljudske potrebe.

Ako nas je Bog blagoslovio blagostanjem i napredkom, ne bi trebalo da svoje vreme i pažnju okrenemo od Njega i zloupotrebimo ono čime nas je obdario. Davaoc je veći od dara. Mi smo otkupljeni i nismo svoji. Da li smo zaboravili tu beskonačnu cenu koja je plaćena za naše otkupljenje? Da li je zahvalnost u srcu umrla? Zar Hristov krst nije postideo život sebične udobnosti i uživanja?… Mi ubiramo plodove te beskonačne samopožrtvovanosti, a ipak, kada treba obaviti delo, kada je Otkupitelju potreban naš novac za pomoć u spasenju duša — bežimo od dužnosti i molimo da budemo izuzeti. Besramna lenjost, bezobzirna ravnodušnost i pokvarena sebičnost umrtvljuju naša čula za Božje zahteve.

Zašto pribegavamo udobnosti, proslavljanju sebe i zaboravljamo na duše za koje je Hristos umro da bi ih otkupio svojom dragocenom krvlju, dok je On, veličanstvo Neba, Car slave, nosio težak krst, trnovu krunu i ispijao gorku čašu? Počnimo da dajemo dok možemo. Počnimo da delujemo dok imamo snage. Radimo dok je dan. Posvetimo svoje vreme i svoja sredstva službi Bogu da bismo mogli da primimo Njegovo odobravanje i nagradu. (R&H, 17. oktobra 1882.)

Naš najveći unutrašnji sukob

U ovom životu naša imovina je ograničena, ali veliko blago koje Bog nudi u svom daru svetu je neograničeno. Ono obuhvata svaku ljudsku želju i ide daleko izvan naših ljudskih proračuna. U veliki dan konačne odluke, kada se svakom čoveku bude sudilo prema njegovim delima, svaki glas samoopravdanja biće ućutkan, jer će se videti da je u svom daru ljudskom rodu Otac dao sve što je imao, i da oni koji su odbili tu milostivu ponudu nemaju izgovor.

Mi imamo neprijatelja kog treba da plašimo. Vodimo borbu s ličnom neposvećenošću. Kada pobedimo sebe, bićemo pobednici u Onome koji nas je ljubio. Braćo moja, moramo se boriti za večni život. Borimo se u dobroj borbi vere. Vreme našeg ispitivanja traje upravo sada, a ne u budućnosti. I dok to traje „ištite najpre carstva Božjega, i pravde Njegove, i ovo“, ono što tako često služi sotonskim ciljevima koje koristi kao zamku da prevari i uništi, „će vam se sve dodati“ (Matej 6,33; R&H, 5. marta 1908.)

Mrlja greha

Nikada ne smemo zaboraviti da smo na ovom svetu na ispitu kako bi se utvrdila naša spremnost za budući život. Na Nebo neće doći niko čiji karakter je uprljan mrljom greha sebičnosti. Dakle, Bog nas ovde ispituje poveravajući nam prolazne stvari, kako bismo svojim upravljanjem pokazali mogu li nam biti poverena večna bogatstva. (R&H, 16. maja 1893.)

Imovina nam je samo poverena

Svaki pojedinac treba da upamti da su mu sredstva, ma kako velika ili mala bila, data samo na upravljanje. Jer za svoju snagu, sposobnosti, vreme, talente, mogućnosti i sredstva, svako mora dati račun Bogu. To je delo pojedinca; Bog nam daje mogućnost da postanemo slični Njemu, velikodušni i plemeniti dajući drugima. Oni koji su zaboravili na svoje božansko poslanje, gledaju samo kako da zarade ili potroše u popuštanju oholosti i sebičnosti, kako bi osigurali dobit i uživanja ovog sveta, ali u Božjim očima, ako se gleda na njihova duhovna dostignuća, oni su siromašni, bedni, slepi i goli.

Kada se pravilno upotrebi, bogatstvo stvara zlatnu povezanost zahvalnosti i ljubavi između čoveka i njegovih bližnjih i čvrstu vezu koja produbljuje njegova osećanja prema Otkupitelju. Beskonačni dar Božjeg dragog Sina poziva primaoca Njegove milosti na materijalne izraze zahvalnosti. Najveća obaveza onoga ko prima svetlost Hristove ljubavi je da svetlošću blagoslova obasja druge duše koje se nalaze u tami. (R&H, 16. maja 1882.)

Probudite osobine Hristovog karaktera

Gospod dopušta da ljudi dožive patnju i nesreću kako bi nas pozvao iz naše sebičnosti i u nama probudio osobine Njegovog karaktera — saosećajnost, nežnost i ljubav.

Božanska ljubav nas poziva da pokažemo isto onakvo nežno saosećanje kakvo je Hristos pokazao. On je bio čovek boli, vičan patnjama. U svim našim nevoljama On je patio. On voli ljude koji su otkupljeni Njegovom krvlju i govori: „Novu vam zapovijest dajem da ljubite jedan drugoga, kao što Ja vas ljubih, da se i vi ljubite među sobom.“ (Jovan 13,34; R&H, 13. septembra1906.)

Najveća čast, najveća radost

Bog je izvor života, svetlosti i radosti u svemiru. Njegovi blagoslovi, poput sunčanih zraka svetlosti, teku ka stvorenjima koja je stvorio. U svojoj neograničenoj ljubavi Gospod je ljudima dao prednost da postanu učesnici Njegove prirode i da te blagoslove prenesu na svoje bližnje. To je najveća čast, najveća radost koju Bog može darovati ljudima. Stvoritelju su najbliži oni koji su postali učesnici u delima ljubavi. Onaj ko odbija da bude „Božji saradnik“ — ko zbog sebičnog uživanja zanemaruje potrebe svojih bližnjih, tvrdica koji na Zemlji gomila svoje blago — uskraćuje sebi najbogatiji blagoslov koji Bog može dati. (R&H, 6. decembra 1887.)

4 - Suprotna načela Hrista i sotone

Ljudska bića pripadaju velikoj Božjoj porodici. Stvoritelj nas je stvorio tako da bi trebalo da poštujemo i ljubimo jedan drugoga i da pokazujemo čist, nesebičan interes za dobro bližnjih. Međutim, sotonin cilj bio je da ljudi najpre obrate pažnju na svoje „ja“, i popuštajući njegovoj vlasti, razvili su sebičnost koja je ispunila svet bedom i razdorom, suprotstavljajući se jedni drugima.

Sebičnost je srž izopačenosti i pošto su ljudska bića popustila njenoj moći, danas u svetu vlada nevernost Bogu. Narodi, porodice i pojedinci ispunjeni su željom za isticanjem sebe. Čovek želi da vlada svojim bližnjima. Odbacujući u svom samoljublju Boga i bližnje, on sledi svoje nesputane sklonosti. On deluje tako kao da dobro drugih zavisi od pokoravanja njemu.

Sebičnost je unela razdor u crkvu ispunjavajući je nesvetim ambicijama. ...Sebičnost uništava sličnost Hristu ispunjavajući čoveka samoljubljem. To dovodi do trajnog odbacivanja pravednosti. Hristos kaže: „Budite dakle savršeni kao što je savršen Otac vaš nebeski!“ (Matej 5,48) Međutim, samoljublje je slepo za savršenstvo koje Bog zahteva...

Hristos je došao na ovaj svet kako bi otkrio Božju ljubav. Njegovi sledbenici treba da nastave delo koje je On započeo. Potrudimo se da pomognemo i osnažimo jedni druge. Traženje dobra u drugima je način na koji se može naći istinska sreća. Čovek ne radi protiv ličnog napredovanja ljubeći Boga i svoje bližnje. Što je njegov duh nesebičniji, on je srećniji jer ispunjava Božju svrhu. U njega je udahnut Božji dah ispunjavajući ga radošću. Za njega je život sveto poverenje, dragocen u njegovim očima, jer je to dar od Boga koji treba sprovesti u služenju drugima. (R&H, 25. jun, 1908.)

Neravnopravna borba

Sebičnost je najsnažniji i najprisutniji ljudski nagon i zato je borba duše između saosećanja i pohlepe neravnopravna; jer dok je sebičnosti najjača strast, ljubav i dobročinstvo su često najslabije i, kao po pravilu, zlo pobeđuje. Zato nije dobro da u svojim naporima za Božje delo budemo vođeni osećanjima ili nagonima.

Opasno je i nije mudro da dajemo ili preduzimamo napore kada smo podstaknuti osećanjima ili da uskraćujemo svoje darove ili službu kada su umešane emocije. Ako smo pod vlašću nagona ili pukog ljudskog saosećanja, tada će samo nekoliko prilika — gde su naši napori za druge propraćeni nezahvalnošću ili gde su naši darovi zloupotrebljeni ili protraćeni — zamrznuti izvor dobročinstva. Hrišćani bi trebalo da deluju prema večnom načelu sledeći Spasiteljev primer samoodricanja i samopožrtvovanosti. (R&H, 7. decembar 1886.)

Suština Hristovog učenja

Samopožrtvovanost je temeljna misao Hristovog učenja. Ovo se vernicima često govori tonom koji zvuči kao zapovest, jer ne postoji drugi način spasavanja ljudi nego da se otrgnu od svog sebičnog načina života. Dok je živeo na Zemlji, Hristos je dao istiniti prikaz snage Jevanđelja. ...Svakoj duši koja će sa Njim patiti odupirući se grehu, unapređujući Njegovo delo, odričući se za dobro drugih, On obećava deo u večnoj nagradi pravednih. Dok živimo duhom koji karakteriše Njegov život, postajemo učesnici Njegove naravi. Učestvujući u ovom životu žrtve za dobrobit drugih, sa Isusom ćemo podeliti „večnu i od svega pretežniju slavu“ u večnom životu. (2. Korinćanima 4,17; R&H, 28. septembar 1911.)

Plodovi sebičnosti

Oni koji dopuštaju da njima vlada duh lakomislenosti, neguju i razvijaju one osobine karaktera koje će njihova imena uvesti u nebeske knjige kao idolopoklonike. Takvi se svrstavaju među lopove, psovače i grabežljivce koji, kako kaže Božja reč, neće naslediti carstvo Božje. „Jer se bezbožnik diči željom duše svoje, grabljivica pohvaljuje.“ (Psalam 10,3) Pohlepa je uvek u suprotnosti sa hrišćanskim dobročinstvom. Plodovi sebičnosti uvek se otkrivaju u zanemarivanju dužnosti i nekorišćenju Božjih darova koji su nam povereni za napredak Njegovog dela. (R&H, 1. decembar 1896.)

Smrt svakoj pobožnosti

Hristos je naš primer. On je svoj život dao kao žrtvu za nas, a od nas traži da svoj život damo kao žrtvu za druge. Tako možemo pobediti sebičnost koju sotona stalno teži da usadi u naše srce. Ta sebičnost je smrt svakoj pobožnosti i može se nadvladati samo pokazivanjem ljubavi prema Bogu i našim bližnjima. Hristos neće dopustiti nijednoj sebičnoj osobi da uđe u nebeske dvorove. Nijedna pohlepna duša ne može proći kroz biserna vrata jer je svaka pohlepa idolopoklonstvo. (R&H, 11. jul 1899.)

5 - Dobročinstvo je tamo gde je Hristos

Kada savršena Božja ljubav prebiva u srcu, događaju se divne stvari. Hristos će u srcu vernika biti kao izvor vode koja teče u večni život. Međutim, oni koji pokazuju ravnodušnost prema patnjama ljudi biće optuženi za ravnodušnost prema Isusu Hristu u osobi Njegovih svetih. Ništa ne crpi duhovnost iz duše brže nego kada je obučena u sebičnost i brigu za sebe.

Oni koji udovoljavaju sebi i ne brinu se za duše i tela onih za koje je Hristos dao svoj život, ne jedu od Hleba života niti piju vode sa Izvora spasenja. Oni su presušili poput stabla koje ne donosi nikakav rod. Oni su duhovni patuljci koji troše svoje nasledstvo na sebe, ali „što seješ, to ćeš i požnjeti“ (Galatima 6,8).

Hrišćanska načela će uvek biti vidljiva. Unutrašnja načela videće se na mnogo načina. Hristos koji prebiva u duši je kao izvor koji nikada ne presušuje. (R&H, 15. januar 1895.)

Kada je Hristos na prestolu srca

Bog poverava čoveku bogatstvo da bi on širio Hristovo učenje, koristeći svoje zemaljsko blago u sticanju Božjeg carstva na našem svetu. On treba da predstavlja Hrista, pa zato ne sme da živi da bi udovoljavao i proslavljao sebe kako bi primio čast zbog svog bogatstva.

Kada je srce očišćeno od greha, Hristos sedi na prestolu koje je nekada zauzimalo udovoljavanje sebi i ljubav prema zemaljskom blagu. Hristov lik vidi se u izrazu lica. U duši napreduje delo posvećenja. Samopravednost je izgnana. Čovek je obnovljen po uzoru na Hrista u pravednosti i istinskoj svetosti. (R&H, 11. septembar 1900.)

Pobeda nad pohlepom i sebičnošću

Bogati treba da posvete sve svoje Bogu, a onaj ko se posvećuje istini u telu, duši i duhu, posvetiće Bogu i svoju imovinu i biće posrednik u dosezanju drugih duša. Svojim životom i primerom pokazaće da Hristova milost ima moć nad pohlepom i sebičnošću, i bogati čovek, koji prinosi Bogu poverena dobra, smatraće se vernim pristavom i moći će pred drugima da pokaže da je svaki novčić njegove stečene imovine obeležen Božjom slikom i potpisom. (R&H, 19. septembar 1893.)

6 - Život kao praktična propoved

Davanje za potrebe svetih i za napredak Božjeg carstva je praktična propoved koja svedoči da oni koji daju nisu primili Božju milost uzalud. Živi primer nesebičnog karaktera po uzoru na Hrista ima veliki uticaj na ljude. Oni koji ne žive za sebe, neće trošiti svaki novčić na ispunjavanje svojih sebičnih prohteva i udoban život, već će imati na umu da su Hristovi sledbenici i da postoje i drugi kojima je hrana i odeća potrebna.

Oni koji žive za zadovoljavanje apetita i sebičnih želja, izgubiće Božju pažnju i nebesku nagradu. Oni svedoče svetu da nemaju istinsku veru, pa kada pokušaju drugima da prenesu svoje znanje o sadašnjoj istini, svet će njihove reči doživeti kao „zvono koje zvoni, ili praporac koji zveči“ (1 Korinćanima 13,1). Neka svako pokaže svoju veru delima. „Tako je i vera bez dobrih dela mrtva.“ (Jakov 2,26) „Pokažite, dakle, na njima svedočanstvo svoje ljubavi i naše hvale vama i pred crkvama.“ (2. Korinćanima 8,24; R&H, 21. avgust 1894.)

Najteža propoved

Samoodricanje je propoved koju je najteže sprovesti u delo. Lakomisleni grešnik zatvara vrata za dobro koje bi moglo biti učinjeno ali nije, zato što je novac bio uložen u sebične svrhe. Nemoguće je zadržati Božju pažnju i uživati u zajedništvu sa Spasiteljem, a isto tako biti ravnodušan prema potrebama bližnjih koji nemaju život u Hristu, koji propadaju u svojim gresima. Hristos nam je ostavio predivan primer samopožrtvovanosti...

Dok sledimo Hrista na putu samoodricanja, uzimamo krst i nosimo ga pred Njim na putu ka Očevom domu, u svom životu otkrićemo lepotu života. Na oltaru samopožrtvovanosti — mestu susreta Boga i duše — iz Božje ruke primamo nebesku baklju koja ispituje srce otkrivajući potrebu da tamo živi Hristos. (R&H, 31. januar 1907.)

Proširuje srce, sedinjuje sa Hristom

Prinosi siromašnih, nesebično darovani za pomoć u širenju dragocenog svetla spasonosne istine, ne samo da će biti prijatan miris Bogu i potpuno prihvatljivi kao posvećeni dar, već sam čin davanja proširuje srce darodavca, pa ga potpunije sedinjuje sa Otkupiteljem sveta. On je bio bogat, ali je zbog nas postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili. Najmanji darovi koje radosno daju oni koji su u nedostatku, jednako su prihvatljivi Bogu, pa čak i od veće vrednosti u Njegovim očima od prinosa bogatih koji daruju svoje hiljade bez samoodricanja i koji ne osećaju nedostatak. (R&H, 31. oktobar 1878.)

Radosno i spremno davanje

Duh hrišćanske velikodušnosti jačaće kako bude delovao i neće biti potrebno da se podstiče. Svi koji imaju taj duh, Hristov duh, radosno će i spremno donositi svoje darove u Gospodnju riznicu. Nadahnuti ljubavlju prema Hristu i dušama za koje je On umro, oni osećaju snažnu želju za vernom službom. (R&H, 16. maj 1893.)

Deo II. - Božje delo i Njegova podrška

7 - Gospodnje delo treba održavati

Poslednje godine iskušenje prolazi zauvek. Pred nama je veliki dan Gospodnji. Svu energiju koju imamo treba sada da iskoristimo za podizanje onih koji su mrtvi u prestupima i gresima...

To je vreme kada treba da pazimo na učenje Božje reči. Svi Božji nalozi dati su nam za naše dobro. Bog poziva sve one koji stoje pod krvlju poprskanom zastavom Kneza Emanuila da pokažu svest o svojoj zavisnosti i odgovornosti Njemu, vraćajući Mu određeni deo onoga što im je poverio. Taj novac treba iskoristiti za unapređivanje dela koje se mora ostvariti kako bi se ispunio Hristov nalog koji je dao svojim učenicima…

Božji narod pozvan je na posao koji zahteva novac i posvećenje. U radu za Boga odgovorni smo za svaku, pa i najmanju od naših sposobnosti. On poziva na celu službu, na potpunu predaju srca, duše, uma i snage.

Postoje samo dva mesta u svemiru gde možemo sačuvati svoje blago — Božja ili sotonina riznica, a sve što nije posvećeno Božjoj službi, računa se da je na sotoninoj strani i služi jačanju njegovog delovanja. Gospodnja namera je da sredstva koja nam je poverio budu upotrebljena za izgradnju Njegovog carstva. Njegova dobra poverena su Njegovim pristavima da njima savesno raspolažu i vrate Mu prihod u spasavanju duša. Te duše zauzvrat će postati poverljivi pristavi koji će sarađivati sa Hristom na očuvanju interesa Božjeg dela.

Primi da bi delilo

Gde god ima života u crkvi, tu je napredak i rast. Tu je i stalna razmena, uzimanje i davanje, primanje i vraćanje Gospodu onoga što je Njegovo. Svakom istinskom verniku Bog daje svetlost i blagoslov, a vernik to deli sa drugima u poslu koji radi za Gospoda. Dok daje od onoga što je primio, njegov kapacitet za primanje se povećava. Nastaje prostor za sveže zalihe milosti i istine. On dobija jasniju svetlost, više znanja. O tom davanju i primanju zavisi život i rast crkve. Onaj ko prima, a nikada ne daje, uskoro prestaje da prima. Ako istina ne teče od njega ka drugima, on gubi svoju sposobnost za primanje. Moramo deliti nebeska dobra ako želimo da primamo sveže blagoslove.

Gospod neće doći na ovaj svet da bi dao zlato i srebro za napredak svoga dela. On ljudima daje materijalna sredstva kako bi svojim darovima i prinosima mogli da održe napredak tog dela. Iznad svih ostalih ciljeva za koje se upotrebljavaju, Božji darovi treba da služe kao potpora radniku u žetvenom polju. I ako ljudi postanu kanali kroz koje će nebeski blagoslovi poteći prema drugima, Gospod će te kanale održati prohodnim. Vraćanje Gospodu onoga što je Njegovo ne čini ljude siromašnijima; sebičnost vodi u siromaštvo…

Vreme za odgovornost i žrtvu

Bog poziva svoj narod da postane svestan svoje odgovornosti. Bogatstvo svetlosti dolazi iz Njegove reči i zanemarene obveze moraju da se obave. Kada se tome doda davanje desetka i prinosa, otvoriće se put da svet čuje poruku koju je Gospod pripremio za njega. Kada bi naši vernici imali Božju ljubav u srcu, kada bi svaki član crkve bio prožet duhom samoodricanja, ne bi nedostajalo sredstava za domaće i inostrane misije; naša sredstva bi se umnožila; otvorila bi se mnoga vrata za nove mogućnosti i bili bismo pozvani da uđemo. Da je Božja namera u prenošenju poruke milosti svetu bila sprovedena, Hristos bi došao i sveti bi sa dobrodošlicom bili primljeni u Božji grad.

Ako je ikada postojalo pravo vreme za žrtvu, to je sada. Moja braćo i sestre, preuzmite odgovornost u svojim domovima. Odbacite idole koje ste usvojili pre Boga. Odrecite se svojih sebičnih uživanja. Nemojte, molim vas, trošiti sredstva na ulepšavanje svojih kuća jer vaš novac pripada Bogu i Njemu ćete morati da položite račun kako ste ga upotrebili. Nemojte rasipati Gospodnji novac za zadovoljavanje maštarija svoje dece. Naučite ih da je sve što imaju Božje i da ništa ne može poništiti to Njegovo pravo.

Novac je nužna dragocenost. Nemojte ga razbacivati na one kojima nije potreban. Nekome su potrebni vaši dobrovoljni darovi. U svetu ima ljudi koji umiru od gladi. Možda ćete reći: „Ne mogu ja sve da ih nahranim.“ Međutim, ako prihvatite Hristove pouke o štednji, možete ih hraniti. „Skupite komade što pretekoše da ništa ne propadne!“ (Jovan 6,12) Te reči izgovorio je Onaj čija je moć učinila čudo da zadovolji potrebe gladnog mnoštva.

Ako imate rasipne navike, smesta ih izbacite iz svog života. Ako to ne učinite, bankrotiraćete za večnost. Navika štednje, marljivosti i umerenosti bolje su za vašu decu nego bogati miraz.

Mi smo hodočasnici i stranci na Zemlji. Nemojmo trošiti sredstva na zadovoljavanje želja koje Bogu nisu po volji. Propisno prikažimo svoju veru ograničavanjem prohteva. Neka naši vernici postupaju kao jedan čovek i rade sa žarom kao oni koji hodaju u punoj svetlosti istine u ovim poslednjim danima…

Od kakve je vrednosti neizrecivo bogatstvo ako se gomila u skupim vilama ili na bankovnom računu? Kako se to može izmeriti u odnosu na spasenje duša za koje je Hristos, Sin beskonačnoga Boga, umro? (R&H, 24. decembar 1903.)

Prednost i odgovornost

Nama su date najsvečanije istine, koje su ikada poverene smrtnicima, da ih objavimo svetu. Prenošenje tih istina naš je posao. Svet treba da bude upozoren i Božji narod treba da iskoristi poverenje koje mu je ukazano. On ne sme da se bavi nagađanjima niti bi trebalo da ulazi u poslovne poduhvate sa nevernicima, jer bi ga to ometalo u obavljanju posla koji mu je poveren.

Hristos kaže svom narodu: „Vi ste videlo svetu.“ (Matej 5,14)Nije mala stvar što su nam tako jasno otkriveni Božji saveti, namere i planovi. Velika je prednost razumeti Božju volju kako je objavljena u verodostojnoj proročkoj reči. To nam nameće veliku odgovornost. Bog očekuje od nas da drugima prenesemo znanje koje nam je dao. Njegova namera je da se božanski i ljudski posrednici ujedine u širenju poruke upozorenja. (R&H, 28. jul 1904.)

Poduprite inostrane misije

U svakoj crkvi širom naše zemlje trebalo bi probuditi saosećanje Božjeg naroda; treba preduzeti nesebične napore kako bi se zadovoljile potrebe različitih misionskih polja. Ljudi bi trebalo da svedoče o svojim viđenjima Božjeg dela dajući tako svoj doprinos. Kada bi se delo tako sprovodilo, jačalo bi hrišćansko jedinstvo i došlo bi do učvršćivanja odnosa između svih članova Hristove porodice.

Ovo delo vernog donošenja svih desetka da bude hrane u Božjemu domu, osigurala bi radnike i za domaća i za inostrana misionska polja. Iako knjige i publikacije o istini za sadašnje vreme izlivaju svoje blago znanja u sve delove sveta, misionske ustanove moraju da budu uspostavljene na raznim mestima. Delo ne sme stati

Ako zaista imamo istinu za ove poslednje dane, ona mora biti odnesena svakom narodu, plemenu, jeziku i čoveku. Uskoro će se i živima i mrtvima suditi prema delima koja su učinili u telu, a Božji zakon je merilo po kome će se suditi. Zato oni moraju biti upozoreni sada; Božji sveti Zakon mora biti opravdan i uzdignut pred njima poput ogledala. Da bi se to delo ostvarilo, potrebna su sredstva. Znam da su vremena teška, da nema mnogo novca, ali istina se mora propovedati, pa se novac za njeno propovedanje mora sakupiti u riznicu. …

Treba li napustiti Delo?

Naša poruka upućena je celom svetu; pa ipak mnogi ne rade praktično ništa, mnogo ih radi vrlo malo, a to je nedovoljno. Da li ćemo odustati od misionskih polja koja smo već otvorili u stranim zemljama? Da li ćemo prestati sa delom u domaćim misijama? Da li ćemo posustati zbog duga od nekoliko desetina hiljada dinara? Da li ćemo sada odustati kao slabići, u poslednjim prizorima istorije Zemlje? Moje srce kaže: „Ne!“ Ja ne mogu da govorim o ovom pitanju bez žarke želje da Delo napreduje. Mi ne želimo da poreknemo svoju veru, ne želimo da poreknemo Hrista, ali ćemo to učiniti ako ne budemo napredovali onako kako Božje proviđenje otvara put.

Rad se ne sme zaustaviti zbog nedostatka sredstava. U njega mora biti uloženo više sredstava. Braćo, u ime našeg Učitelja pozivam vas da se prenete! Vi koji umotavate svoje darove i sredstva u krpu i zakopavate ih u zemlju, koji gradite kuće i dodajete parcelu na parcelu, Bog vas poziva: „Prodajte svoje imanje i to dajte kao milostinju!“ (Luka 12,33) Dolazi vreme kada oni koji drže zapovesti neće moći ni kupiti ni prodati. Požurite i iskopajte svoje zakopane talente. Ako vam je Bog poverio novac, opravdajte to poverenje; otvorite svoje kese i pošaljite svoje talente blagajnicima da, kada dođe Hristos, sa kamatom primite ono što je Njegovo.

Radosna velikodušnost u završnom delu

U poslednjim trenucima, pre nego što se Delo završi, hiljade će radosno polagati svoja sredstva na oltar. Smatraće blagoslovenom prednost da učestvuju u pripremanju duša za veliki Božji dan, i oni će davati stotine puta više novca nego do tad.

Danas bi trebao da se vidi isti duh kao kada je Hristova ljubav gorela u srcima Njegovih osvedočenih sledbenika. Kada bi shvatili koliko je blizu kraj dela za spasenje duša, oni bi svoju imovinu žrtvovali dobrovoljno kao što su to činili članovi prve Crkve. Radili bi za napredak Božjeg dela isto tako ozbiljno kao kada svetovni ljudi rade na sticanju svog bogatstva. Upotrebili bi taktičnost i veštinu, i uložili bi iskren i nesebičan napor za stcanje sredstava, ne za gomilanje, već za ulivanje u Gospodnju riznicu.

Šta ako neko osiromaši ulažući sredstva u Delo? Hristos je radi vas postao siromašan, a vi sebi osiguravate večno bogatstvo, blago na Nebu koje ne propada. Vaša sredstva su daleko sigurnija tamo nego ako su sačuvana u banci ili uložena u nekretnine. Nalaze se u vrećama koje ne trunu. Nema lopova koji im može prići, nema vatre koja ih može spaliti...

Ako budemo poslušni Spasiteljevom nalogu, naš primer propovedaće glasnije od reči. Istina ima najveću snagu kada oni koji tvrde da veruju svedoče o svojoj veri svojim delima. Oni koji veruju u tu svečanu istinu trebalo bi da imaju takav duh samopožrtvovanosti koji će ukoriti svetovnu ambiciju poštovalaca novca. ( Historical Sketches of the Foreign Missions of the Seventh-day Adventists, str. 291-293)

8 - Privrženost crkvi celim srcem

Svaki vernik treba celim srcem da se posveti crkvi. Njen napredak treba da bude njegov osnovni interes, i sve dok to ne bude smatrao svojom svetom obvezom, crkvi bi bilo mnogo bolje bez njega. U svačijoj moći je da učini nešto za Božje delo. Ima onih koji troše velike svote novca na nepotrebnu raskoš; oni zadovoljavaju svoje apetite, a materijalnu pomoć crkvi osećaju kao težak porez. Spremni su da prime sve blagoslove crkvenih privilegija, ali drugima prepuštaju da plaćaju račune. Oni koji osećaju istinsku odgovornost za napredak Dela neće oklevati da ulože novac u projekte, kad god i gde god je to potrebno. (4T 18)

Oni koji se raduju u dragocenom svetlu istine, trebalo bi da osećaju ozbiljnu želju da je šire svugde. Malo je vernih čuvara zastave koji nikada ne odustaju od dužnosti ili izbegavaju odgovornost. Njihova srca i novčanici uvek su otvoreni za svaki poziv na davanje sredstava za unapređenje Božjeg dela. Osim toga, neki su spremni da učine i više od onoga što im je dužnost, kao da strahuju da će izgubiti priliku za ulaganje svog dela u nebeskoj banci.

Ima i onih koji će učiniti što je moguće manje. Oni zgrću svoje blago, ili rasipaju sredstva na sebe, nerado izdvajajući bednu milostinju za Božje delo. Ako daju obećanje ili zavet Bogu, oni se zbog toga posle pokaju, pa izbegavaju izvršenje obveze dokle god mogu, ako ne i u potpunosti. Oni svoj desetak prikazuju što je moguće manjim, kao da se boje da je to, što su vratili Bogu, izgubljeno. Dok se naše brojne ustanove nalaze u oskudici, spomenuta vrsta vernika ponaša se kao da za njih nema nikakve razlike napreduju li one ili ne. Međutim, one su ipak Božja sredstva kojima prosvetljuje svet. (4T 477,478)

Krštenički zavet

Svako ko se povezuje sa Crkvom u tom činu daje svečani zavet da će delovati u interesu Crkve i da će taj interes držati iznad svakog svetovnog cilja. Njegov zadatak je da očuva živu vezu sa Bogom, uključi se srcem i dušom u veliki plan otkupljenja i pokaže u svom životu i karakteru nadmoćnost Božjih zapovesti nad običajima i pravilima sveta. Svaka duša koja je priznala Hrista obećala je da će učiniti sve što je u njenoj moći da bude duhovni radnik, aktivan, revan i delotvoran u službi za svog Učitelja. Hristos od svakog očekuje da izvrši svoju dužnost; neka to bude misao vodilja u redovima svih Njegovih sledbenika...

Svi treba da pokažu Bogu vernost mudrim korišćenjem kapitala koji im je poverio, a to se ne odnosi samo na novčana sredstva, već i na svako materijalno dobro koje nam je povereno u svrhu izgrađivanja Njegovog carstva. Sotona će pokrenuti svaki mogući mehanizam kako bi sprečio da istina dopre do onih koji su ogrezli u zabludi; ali glas upozorenja mora doći do njih. I dok samo retki učestvuju u tom poslu, hiljade bi trebalo da se zainteresuju kao i oni. (5T 460-462)

Zadatak koji je pred nama

Svet treba da se upozori. To delo povereno je nama. Po svaku cenu moramo objavljivati istinu. Trebalo bi da budemo požrtvovani dobrovoljci, spremni na gubitak i samog života u službi za Boga, ako je potrebno. U krakom vremenu treba obaviti veliki posao. Moramo razumeti svoj deo u njemu i verno ga izvršiti. Na kraju svaki povređeni pobednik steći će pravo da se obuče u Hristovu pravednost prema plemenitim, odlučnim naporima u služenju Bogu. Stupanje u ratni pohod protiv sotone, nošenje uzdignute krvave Hristove zastave krsta — to je dužnost svakog hrišćanina.

To delo poziva na samopožrtvovanost. Samoodricanje i krst prate nas na životnom putu. „Ako, dakle, ko hoće ići za Mnom“, veli Hristos, „neka se odreče samog sebe, neka uzme svoj krst i neka Me sledi!“ (Matej 16,24) Oni koji rade za blaga ovog sveta treba da se pomuče i žrtvuju. Da li oni koji žele večnu nagradu smeju da pomisle da njihova žrtva nije potrebna? (R&H, 31. januar 1907.)

Ne čekajte na poziv

Naši ljudi ne bi trebalo da čekaju na nove pozive, već da prionu na posao i da od nemogućeg čine moguće. Neka se svako upita: „Da li mi je Gospod poverio sredstva za napredak Njegovog dela?„...

Budimo iskreni prema Gospodu. Svi blagoslovi koje uživamo dolaze od Njega; ako nam je On poverio talente sredstava da možemo da pomognemo u završetku Njegovog dela, da li smemo da Mu ih uskratimo? Da li ćemo reći: „Ne, Gospode, mojoj deci to neće biti drago, pa ću zato biti neposlušan Tebi, samim tim što ću zakopati Tvoj talenat u zemlju“?

Odlaganja ne sme biti. Božje delo zahteva vašu pomoć. Mi tražimo od vas, kao od Gospodnjih pristava, da stavite Njegova sredstva u opticaj kako biste osigurali sadržaje preko kojih će mnogi moći da upoznaju istinu.

Na vas može doći iskušenje da uložite svoj novac u zemlju. Možda će vas vaši prijatelji savetovati da to učinite. Međutim, zar ne postoji bolji način ulaganja vaših sredstava? Niste li ku45 pljeni po visokoj ceni? Zar vam vaš novac nije poveren da ga umnožite za Njega? Zar ne vidite da On želi da svoja sredstva koristite za pomoć u izgradnji molitvenih domova, podizanju bolnica gde će bolesni primiti telesno i duhovno ozdravljenje, i osnivanju škola u kojima će mladi biti pripremani za službu kako bi radnici mogli biti poslani u sve delove sveta?

Planovi za napredak Božjeg dela potiču od Boga lično i On je osigurao svom narodu višak sredstava da se, kada ih pozove da pomognu, mogu radosno odazvati. Ako budu verni u umnožavanju Njegove riznice onoga što im je pozajmljeno, Njegovo delo brzo će napredovati. Mnoge duše biće zadobijene za istinu, a dan Hristovog dolaska će se ubrzati. (R&H, 14. jul 1904.)

9 - Glas posvećenja

Da li je ovo jezik vašega srca: „Ja sam u potpunosti Tvoj, moj Spasitelju; Ti si platio otkup za moju dušu i sve što jesam ili ću ikada biti, Tvoje je. Pomozi mi da steknem sredstva, ne za besmisleno trošenje, ne za popuštanje ponosu, već za korišćenje na slavu Tvog imena“?

U svemu što radite, neka vaša misao bude: „Da li je ovo Gospodnja volja? Da li će ovo biti ugodno mom Spasitelju? On je dao svoj život za mene; čime mogu da Mu uzvratim? Mogu samo reći: ’Od Tvog, o Gospode, dobrovoljno Ti dajem.’“ Dok god Božje ime nije zapisano na vaše čelo — zato što je Bog središte vaših misli — nećete primiti nasleđe u svetlosti. To je vaš Stvoritelj koji je izlio na vas celo Nebo u jednom čudesnom daru — svom jedinorodnom Sinu...

Bog polaže svoju ruku na desetak, kao i na darove i prinose, i kaže: „To je Moje. Kada sam ti poverio svoja dobra, odredio sam deo koji je tvoj, da bude u skladu sa tvojim potrebama, a deo treba da vratiš Meni.“

Dok prikupljate svoju letinu, punite trapove i žitnice za ličnu udobnost, da li verno vraćate Bogu desetak? Da li Mu prinosite svoje darove i prinose da Njegovo delo ne trpi? Da li pazite na sirote i udovice? To je grana ličnog misionskog posla koja nikako ne bi smela da bude zanemarena.

Postoji li u vašoj okolini neko siromašan kome je potrebna toplija odeća, bolja hrana i, iznad svega, ono što će se najviše ceniti — saosećanje i ljubav? Šta ste učinili za udovice, nevoljne, one koji vas mole da im pomognete u obrazovanju njihove dece ili unučića? Kako ste se poneli prema njima? Da li ste pomogli siročićima? Kada su vas potišteni, u duši opterećeni roditelji ili deke i bake molili, pa čak i preklinjali, da im pomognete, da li ste ih bezosećajno odbili? Ako jeste, neka se Gospod smiluje nad vašom budućnošću, jer „kako budete merili, onako će se i vama meriti“ (Matej 7,2). Možemo li biti iznenađeni što Gospod zadržava svoje blagoslove kada su Njegovi darovi sebično, izopačeno i pogrešno upotrebljeni?

Bog vas stalno daruje blagoslovima ovog života; i ako On zatraži od vas da svojim darovima poduprete razne grane Njegovog dela, u vašem je zemaljskom i duhovnom interesu da to učinite, i tako priznate Boga kao darodavca svakog blagoslova. Bog, kao vrhovni Radnik, sarađuje sa ljudima u sticanju sredstava koja su potrebna za njihovo izdržavanje, i On zahteva od njih da sarađuju s Njim u spasavanju duša. On je u ruke svojih slugu stavio sredstva kojima će se obavljati Njegovo delo kod nas i u inostranim misijama. Međutim, ako samo polovina ljudi vrši svoju dužnost, riznica neće biti snabdevena potrebnim sredstvima i mnogi delovi Božjeg dela moraće da ostanu nedovršeni. (R&H, 23. decembar 1890.)

Odgovor na Hristovu molitvu za jedinstvo

Crkva nikada neće moći da dosegne visine do kojih Bog želi da je uzvisi, dok god ne bude bila vezana saosećanjem sa svojim misionskim radnicima. Nikada neće biti jedinstva za koje se Isus molio, dok u misionarskom radu ne bude duhovnosti i dok crkva ne postane podrška misijama. Napori misionara neće uspeti dok članovi crkve na domaćem polju ne shvate obvezu koja počiva na njima — da tim misionarima daju svoju podršku od srca, ne samo rečima, već i delom.

Bog poziva radnike. Potrebna je lična uključenost. Ali najpre dolazi obraćenje, a zatim delo spasavanja drugih. (R&H, 10. septembar 1903.)

Izbacite sebičnost iz srca

Žalosno je što crkva u današnje vreme ima tako malo sklonosti da izrazi zahvalnost Gospodu na Njegovoj milosti, za talente u sredstvima koje joj daje da bi imala čime da snabde Njegovu riznicu.

Neplodni delovi Gospodnjeg vinograda vape Bogu govoreći: „Ljudi su me zanemarili i ne brinu se za mene.“ Dopuštajući da njihovi bližnji ostanu u ropstvu nemaštine i propadanja, vernici omogućavaju sotoni da se izruguje Bogu što pred Njegovim očima Njegova deca oskudevaju u životnim potrebama. Bog je uvređen zbog ravnodušnosti onih kojima je poverio svoja dobra. Njegovi pristavi ne primećuju nevoljne kojima bi mogao da se olakša život. Tako samo sramote Boga.

Neka niko ne shvati olako svoje odgovornosti. Ako ne trgujete novčanicama, već samo novčićima, setite se da Božji blagoslovi počivaju na istrajnosti i marljivosti. On ne prezire dan malih stvari. Mudra upotreba malih sredstava doneće divan napredak. Jedan talenat, ako je mudro iskorišćen, Bogu će doneti dva. Kamata se očekuje u skladu sa poverenim kapitalom. Bog procenjuje darove prema onome što čovek poseduje, a ne prema onome što nema.

Bog vas poziva da Mu putem desetka i prinosa vratite ono što Mu dugujete. On poziva na posvećenje na svim bojnim poljima Njegovog dela. Verno odradite svoj deo na dužnosti koja vam je poverena. Radite sa žarom imajući na umu da je Hristos pored vas planirajući, osmišljavajući i gradeći za vas. „A Bog je kadar učiniti da je među vama izobilna svaka blagodat, da u svemu svagda svako dovoljstvo imajući izobilujete za svako dobro delo.“ (2. Korinćanima 9,8) Dajte radosno, spremno, rado, zahvalni što ste u stanju da učinite nešto za unapređenje Božjeg carstva u svetu. Ispraznite srce od sebičnosti i ojačajte um za hrišćanske aktivnosti. Ako ste u uskoj vezi sa Bogom, bićete spremni na svaku žrtvu kako biste doneli večni život onima koji propadaju.

Duhovni napredak i hrišćanska velikodušnost

U ime Gospodnje molim svoju braću i sestre, u ovoj krizi u našem poslu, da se podignu i dođu u pomoć Gospodu, u pomoć Isusu i junacima. Povlačenje od Boga uvek donosi prokletstvo. Duhovni napredak tesno je povezan sa hrišćanskom velikodušnošću. Gladujte samo za veličanjem božanske milosti Otkupitelja. Imate dragoceno jemstvo da vaše blago ide pred vama u nebeske dvorove.

Želite li da vaša imovina bude sigurna? Stavite je na dlan koji nosi ožiljak od klina prilikom raspeća. Zadržite li je u svom posedu to će biti vaš večni gubitak. Predate li je Bogu, od tog trenutka vaša imovina nosi Njegov znak. Zapečaćena je Njegovim odobravanjem. Želite li da uživate u svojoj imovini? Iskoristite je da njome blagoslovite one koji pate. Želite li da povećate svoju imovinu? „Časti Jahvu svojim blagom i prvinama svega svog prirasta. I tvoje će žitnice biti prepune i tvoje će se kace prelijevati novim vinom.“ (Psalam 3,9)

Bog će dodavati u ruku

Ako svi budu obavljali svoj deo, neplodnost Gospodnjeg vinograda više neće osuđivati one koji tvrde da slede Hrista. Zdravstvena misionska delatnost otvoriće vrata za Jevanđelje sadašnje istine. Vest trećeg anđela čuće se na svim mestima. Štedite mudro! Strgnite sa sebe ponos. Dajte Bogu svoje zemaljsko blago. Dajte što možete sada i kako budete sarađivali s Hristom, vaša ruka će se otvoriti da primi još više. I Bog će dodavati u vašu ruku kako bi blago istine bilo odneseno mnogim dušama. On će davati vama da vi možete davati drugima. (R&H, 10. decembar 1901.)

10 - Poziv na veću ozbiljnost

Svet i crkve krše Božji zakon i mora im biti upućeno upozorenje: „Ko se god pokloni zveri i ikoni njenoj i primi žig na čelo svoje ili na ruku svoju, i on će piti vina od gneva Božjega, koje je nepomiješano utočeno u čašu gnjeva Njegova’.“ (Otkrivenje 14, 9.10) Sa takvim prokletstvom koje visi nad prestupnicima Božje svete subote, zar ne bi trebalo pokazati veću ozbiljnost, veću revnost? Zašto smo tako ravnodušni, tako sebični, tako obuzeti zemaljskim dobicima? Skrećemo li svoju pažnju sa Isusa? Da li je istina postala previše prodorna, preblizu u svojoj primeni našim dušama, pa smo se, kao Hristovi učenici koji su se uvredili, i mi okrenuli beznačajnim stvarima ovoga sveta? Trošimo novac u sebične svrhe i zadovoljavamo lične želje, dok duše umiru bez poznavanja Isusa i istine. Koliko dugo će to potrajati?

Svi bi trebalo da imaju živu veru — veru koja deluje kroz ljubav i pročišćava dušu. Muškarci i žene spremni su da učine sve da ugode sebi, ali kako su malo spremni da učine za Isusa i svoje bližnje koji ginu od želje za istinom!...

Danas ulažite u nebesku banku

Zar nije došlo vreme kada bi trebalo početi sa smanjivanjem svoje imovine? Neka Bog pomogne vama koji sada možete da učinite nešto da ulažete u nebesku banku. Mi ne tražimo kredit, već dobrovoljni prinos — vraćanje Gospodu Njegovih ličnih dobara koja nam je pozajmio. Ako iznad svega volite Boga i svog bližnjeg kao samog sebe, verujemo da ćete dati opipljive dokaze u obliku dobrovoljnih prinosa za naš misionski rad. Ima duša koje treba spasiti, pa budite saradnici Isusa Hrista u spasavanju tih duša za koje je Hristos dao svoj život. Gospod će vas blagosloviti dobrim rodom koji ćete doneti na slavu Njemu. Neka isti Sveti Duh koji je nadahnuo Bibliju uđe u vaše srce kako biste zavoleli Njegovu reč, koja je duh i život. Neka vam ona otvori oči da otkrijete šta je od Duha Božjeg. Razlog zašto danas postoji toliko nerazvijenih religija jeste taj što ljudi nisu u svoj život uneli praktično samoodricanje i samopožrtvovanost. (R&H, 8. januar 1889.)

Odloženi pozni dažd

Veliko izlivanje Božjeg Duha koji obasjava celu Zemlju svojom slavom, neće doći dok god ne budemo imali prosvetljene ljude koji iz iskustva znaju šta znači raditi sa Bogom. Kada iz celog srca budemo posvećeni Hristovoj službi, Bog će to potvrditi izlivanjem svog Duha bez mere, ali se to neće dogoditi sve dok velika većina vernika u crkvi ne bude sarađivala sa Bogom. Bog ne može da izlije svog Duha dok sebičnost i ugađanje sebi vlada; dok prevladava duh koji bi, kada bismo ga pretvorili u reči, najbolje bio izražen Kajinovim odgovorom: „Zar sam ja čuvar brata svoga?“ (1. Mojsijeva 4,9; R&H, 21. jul 1896.)

Podredite svaki zemaljski interes

Draga moja braćo i sestre, govorim vam rečima ljubavi i blagosti. Svaki zemaljski interes mora biti podređen velikom delu otkupljenja. Setite se da u životu Hristovih sledbenika mora postojati ista predanost, ista pokornost Božjem delu na svim društvenim područjima i sa svakim zemaljskim saosećanjem, kakvi su se videli u Njegovom životu. Božji zahtevi uvek moraju biti na prvom mestu. „Koji ljubi oca ili mater većma nego Mene, nije me dostojan.“ (Matej 10,37) Hristov život je naš udžbenik. Njegov primer treba da nas podstakne da neumorno ulažemo požrtvovane napore za dobro drugih...

Sve snage Božjih slugu treba stalno koristiti kako bi Bogu priveli mnoge sinove i kćeri. U Njegovoj službi ne sme biti ravnodušnosti niti sebičnosti. Svako odstupanje od samoodricanja i udovoljavanje sebi, svako opuštanje u revnoj saradnji sa Svetim Duhom, znači u tolikoj meri prepustiti sile neprijatelju. Hristos procenjuje svoju crkvu. Koliko je onih čiji je verski život njihova osuda!

Bog od nas zahteva ono što ne dajemo — bezrezervno posvećenje. Kada bi svaki hrišćanin bio veran obećanju koje je dao kada je prihvatio Hrista, mnogi ljudi u svetu ne bi bili prepušteni propadanju u grehu. Ko će odgovarati za duše koje su otišle u grob nespremne za susret sa njihovim Gospodom? Hristos se ponudio kao potpuna žrtva za nas. Kako je samo revno radio na spasavanju grešnika! Kako su neumorni bili Njegovi napori da pripremi svoje učenike za službu! A koliko malo smo mi učinili! I taj mali uticaj onoga što smo učinili užasno je oslabljen štetnim učinkom onoga što smo ostavili neobavljenim ili onoga što smo pokrenuli, ali nikada nismo doveli do kraja zbog svoje bezvoljne ravnodušnosti. Koliko smo izgubili ne uspevajući da napredujemo u borbi kako bismo izvršili zadatak koji nam je poverio naš Bog! Kao deklarisani hrišćani, trebalo bi da budemo zgranuti tim stanjem. (R&H, 30. decembar 1902.)

Duh žrtve

Izvršenje plana spasenja omogućeno je nemerljivom žrtvom. Hristos nije poslao svoje anđele na ovaj posrnuli svet, a On sam ostao na Nebu, već je izišao izvan tabora ponevši sramotu. On je postao čovek boli, vičan patnjama; sam je poneo naše slabosti i uzeo naše nemoći. Izostanak samoodricanja kod onih koji tvrde da su Njegovi sledbenici Bog promatra kao poricanje hrišćanskog imena. Oni koji tvrde da su jedno s Hristom, a udovoljavaju svojim sebičnim željama za bogatom i skupom odećom, nameštajem i hranom, hrišćani su samo po imenu. Biti hrišćanin znači biti sličan Hristu.

Kako su istinite reči apostola: „Jer svi traže što je njihovo, a ne što je Hrista Isusa.“ (Filibljanima 2,21) Mnogi hrišćani ne čine dela koja odgovaraju imenu koje nose. Deluju kao da nikada nisu čuli za plan otkupljenja koji je ostvaren po beskonačnoj ceni. Većina njih želi da se proslavi u svetu; oni usvajaju njegovo obličje i obrede, a žive da bi ugađali sebi. Oni požudno slede svoje lične namere poput sveta, i time uskraćuju svoju snagu u naporima da se uspostavi Božje carstvo...

Božje delo, koje bi trebalo da ide napred sa deseterostruko većom snagom i efikasnošću od sadašnje, kasni poput dolaska proleća zbog iznenadnog zimskog zahlađenja, jer neki između Božjeg naroda prisvajaju sredstva koja bi trebala da budu posvećena Njegovoj službi. Crkva je slaba tamo gde bi trebala da bude jaka zbog toga što Hristova samopožrtvovana ljubav nije utkana u svakidašnji život. Ličnim putevima ugasila je svoje svetlo i milionima ljudi uskratila Hristovo jevanđelje...

Kako oni, za koje se Hristos toliko žrtvovao, i dalje mogu sebično koristiti Njegove darove? Njegova ljubav i samoodricanje nemaju premca i kada ta ljubav postane iskustvo Njegovih sledbenika, oni će poistovećivati ličnu korist sa interesima svog Otkupitelja. Njihov zadatak tada postaje izgradnja Hristovog carstva. Oni će sebe i svoju imovinu posvetiti Njemu i sve to koristiti onako kako zahteva Njegovo delo.

To nije ništa više od onoga što Isus očekuje od svojih sledbenika. Niko ko pred sobom ima tako veliki cilj kao što je spasenje duša neće biti na gubitku ako pronađe način i sredstva da pobedi sebe. To je zadatak svakog pojedinca. Sve što možemo dati, teći će u Gospodnju riznicu za širenje istine kako bi poruka o Hristovom skorom dolasku i zahtevi Njegovog zakona odjeknuli u svim delovima sveta. Misionari moraju biti poslati da se to delo obavi.

Isusova ljubav videće će se u duši rečima i delom. Hristovo carstvo biće na prvom mestu. Svoje „ja“ dobrovoljno ćemo položiti kao žrtvu na Božjem oltaru. Svako ko je zaista sjedinjen sa Hristom, osetiće istu ljubav prema dušama kakva je podstakla Božjeg Sina da napusti carski presto, svoje vrhovno zapovedništvo, i zbog nas postane siromašan kako bismo mi Njegovim siromaštvom postali bogati. (R&H, 13. oktobar 1896.)

Poziv posvećenim porodicama

Bog poziva na lični napor one koji znaju istinu. On poziva hrišćanske porodice da idu u zajednice koje su u tami i zabludi, da idu u strana područja i upoznaju se sa novim društvenim grupama i da rade mudro i istrajno u Učiteljevom delu. Da bi odgovorile na taj poziv, moraju se žrtvovati.

Dok mnogi čekaju da budu uklonjene sve prepreke, duše umiru bez nade i bez Boga u svetu. Mnogo je onih koji će se zbog svetovnih prednosti, radi sticanja znanja, upustiti u poduhvate u raznim područjima, otići u zemlje gde misle da mogu steći materijalnu dobit, a gde su braća i sestre koji će promeniti svoje boravište i seliti svoju porodicu u područja koja su u potrebi za svetlošću istine, kako bi svojim primerom pokazali drugima da su Hristovi predstavnici?

Vapaj dolazi iz svakog ugla sveta, ljudi govore: „Dođite... i pomozite nam“, a zašto nema odlučnog odgovora? Hiljade ljudi trebalo bi da budu pokrenuti Hristovim Duhom da slede primer Onoga koji je dao svoj život za život sveta. Zašto ne preduzimamo odlučne, nesebične napore kako bismo se uputili onima koji ne poznaju istinu za ovo vreme? Najveći Misionar došao je na naš svet i prošao pre nas da nam pokaže način na koji bismo trebali da radimo. Niko ne može tako tačno označiti smer onima koji žele da budu svedoci za Hrista.

Oni koji imaju sredstva, dvostruko su odgovorni jer im je ta sredstva poverio Bog i oni bi trebalo da osećaju ličnu odgovornost za unapređenje Božjeg dela u različitim granama. Činjenica da istina povezuje duše zlatnim karikama za Božji presto trebala bi da podstakne ljude da rade svom energijom koju su dobili od Boga, da trguju Gospodnjim dobrima u dalekim krajevima i tako šire spoznaju o Hristu daleko među neznabošcima.

Mnogi kojima je Bog poverio sredstva za blagoslov čovečanstva pokazali su da im je to postala zamka, umesto blagoslov za njih i druge. Kako možete da dopustite da imovina koju vam je Bog dao postane vaš kamen spoticanja? Da li ćete dopustiti da vas sredstva koja vam je On poverio, koja vam je dao da ih umnožite, odvoje od Božjeg dela? Da li ćete dopustiti da poverenje koje Bog ima u vas kao svoje verne pristave, umanji vaš uticaj i korisnost sprečavajući vas da budete Božji saradnici? Da li ćete se zatvoriti u kuću kako biste sačuvali sredstva koja vam je Bog poverio da ih stavite u nebesku banku? Ne možete se braniti time da nema posla, jer ga ima svuda. Da li ćete zadovoljno uživati u blagoslovima svog doma i dušama koje propadaju prećutati da mogu dobiti stanove koje je Hristos otišao da pripremi za one koji Ga ljube? Zar nećete žrtvovati svoju imovinu kako bi i drugi dobili besmrtno nasleđe? (R&H, 21. jul 1896.)

11 - Prodavanje domova i imovine

Bog poziva one čija se imovina sastoji od zemljišta i kuća da prodaju i ulože novac kojim će zadovoljiti velike potrebe misionskog polja. Kada jednom dožive pravo zadovoljstvo koje proističe iz takvog delovanja, držaće taj kanal otvorenim i sredstva koja im je Gospod poverio stalno će teći u riznicu kako bi duše mogle da se obrate. Te duše zauzvrat će pokazati isto samoodricanje, nesebičnost i jednostavnost zbog Hrista, kako bi i mogli prineti svoje prinose Bogu. Zahvaljujući tim mudro uloženim talentima, i ostale duše će se obraćati i delo će napredovati pokazujući da se Božji darovi poštuju. Darodavcu je odato priznanje i On se proslavlja preko vernosti svojih pristava.

Kada tako iskreno upućujemo pozive za dobrobit Božjeg dela i iznosimo financijske potrebe misionskog rada, savesne duše koje veruju u istinu duboko se uznemire. Kao siromašna udovica koju je Hristos pohvalio, koja je dala dva novčića u riznicu, oni u svom siromaštvu daju najviše što mogu. Takvi sebi često uskraćuju čak i osnovne životne potrebe, dok ima onih koji imaju kuće i zemljišta, a prianjaju uz svoje zemaljsko blago sebičnom upornošću i nemaju dovoljno vere da bi uložili svoja sredstva u Božje delo. Na ove potonje posebno se odnose Hristove reči: „Prodajte što imate i dajte milostinju!“ (Luka 12,33)

Očekujte pojedinačne pozive

Ima siromašnih muškaraca i žena koji mi pišu pitajući treba li da prodaju svoj dom i dobijena sredstva daju za delo. Kažu da su im pozivi za davanje sredstava uznemirili dušu i da žele da učine nešto za Učitelja koji je dao sve za njih. Takvima bih rekla: „Možda nije vaša dužnost da sada prodate svoj mali dom, ali idite lično Bogu; Gospod će sigurno čuti vaše iskrene molitve za mudrost da razumete svoju dužnost.“ (5T 733,734)

Imovinu treba smanjivati, a ne povećavati

Sada je vreme kada bi naša braća trebalo da smanjuju svoju imovinu umesto da je uvećavaju. Dolazi trenutak kada ćemo se preseliti u bolju zemlju, onu nebesku. Zato nemojmo biti zemaljski stanovnici, već se rešavajmo materijalnih stvari što je više moguće.

Dolazi vreme kada ništa nećemo moći prodati ni po kakvoj ceni. Uskoro će biti objavljen zakon kojim se zabranjuje kupovina i prodaja, i koji će se odnositi na sve one koji nemaju žig zveri. (5T 152)

Priprema za vreme nevolje

U vreme nevolje kuće i imanja neće biti svetima ni od kakve koristi, jer će morati da beže pred razbesnelom ruljom; tada neće moći da daju svoja imanja za unapređivanje dela sadašnje istine. Pokazano mi je da je Božja volja da se sveti oslobode svakog bremena pre nego što nastupi vreme nevolje i učine savez sa Bogom kroz žrtvu. Ako svoju imovinu polože na oltar i ozbiljno upitaju Boga šta im je dužnost, On će im pokazati kada će biti potrebno da se oslobode tih stvari. Onda će u vreme nevolje biti slobodni i neće posedovati ništa što bi ih sputavalo.

Ako se iko veže uz svoju imovinu i ne upita Gospoda štamu je dužnost, On tu dužnost neće objaviti i takvima će biti dopušteno da zadrže svoju imovinu, koja će se u vreme nevolje pojaviti pred njima kao planina koja satire; pokušaće da je se reše, ali neće moći. Čula sam neke kako jadikuju: „Delo je slabilo, Božji narod je umirao za istinom, a mi se nismo trudili da nadoknadimo taj nedostatak; sada je naša imovina beskorisna. O, da smo je bar podelili i sakupljali blago na Nebu!“

Videla sam da žrtve nisu uvećane, već smanjene i propale su. Takođe sam videla da Bog ne zahteva da se sav Njegov narod istovremeno liši imovine, ali ako želi da bude poučen, On će ga naučiti u vreme potrebe, kada i koliko da proda. Od nekih se tražilo da se u prošlosti liše svoje imovine, kako bi poduprli adventno delo, dok je drugima bilo dopušteno da je zadrže do vremena potrebe. Tada je, kada je delu potrebno, njihova dužnost da je prodaju. ( Rani spisi, str. 65,66)

Ništa što bi nas vezalo za Zemlju

Božje delo će se širiti, i ako Njegov narod bude sledio savete, neće biti mnogo sredstava u njihovom vlasništvu koja bi bila uništena u poslednjem ognju. Svi će svoje blago uložiti tamo gde ga moljac i rđa ne mogu pokvariti i neće biti ničega što bi srca vezivalo za Zemlju. (1T 197)

Deo III. - Božje zalihe — desetak

12 - Ispit odanosti

„Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svoga; i biće pune žitnice tvoje bogatstva, i presipaće se vino iz kaca tvojih.“ (Priče 3,9.10)

Ovaj biblijski tekst uči da Bogu kao Darodavcu svih naših dobara pripada sve i to moramo prvo imati na umu, i da poseban blagoslov silazi na svakoga ko poštuje tu činjenicu.

Tu je uspostavljeno načelo koje se ogleda u svim Božjim odnosima sa ljudima. Gospod je smestio naše praroditelje u Edemski vrt. Okružio ih je svime što bi moglo poslužiti njihovoj sreći i obvezao ih je da Ga priznaju kao vlasnika nad svim stvarima. Učinio je da u vrtu izrastu stabla ugodna za oko i dobra za hranu, ali je između njih zasadio i jedno kome je pristup bio zabranjen. Sa svih plodonosnih stabala Adam i Eva mogli su slobodno da jedu, ali je za to jedno Bog rekao: „...Ali sa stabla poznanja dobra i zla da nisi jeo!“ U tome je bio ispit njihove zahvalnosti i odanosti Bogu.

Tako nam je Gospod dao Isusa, najdragocenije blago Neba. Uz Njega nam je dao sve da u tome raskošno uživamo. Plodovi zemlje, bogate žetve, riznice zlata i srebra — Njegovi su darovi. Kuće i zemljište, hranu i odeću On je dao u imovini ljudima. On traži od nas da Ga priznamo kao Darodavca svih stvari i zbog toga kaže: „Od sve tvoje imovine Ja zadržavam desetak za sebe, osim darova i prinosa, i to treba da doneseš u Moju riznicu.“ To je odredba koju je Bog doneo za unapređenje Jevanđelja.

Taj plan za stalno davanje osmislio je sam Gospod Isus Hristos, koji je dao svoj život za život sveta. Onaj koji je napustio carske dvorove, koji je odložio ličnu čast kao zapovednik nebeskih vojski, koji je zaogrnuo svoje božanstvo ljudskim telom kako bi podigao pali rod; Onaj koji je radi nas postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili, govorio je ljudima i u svojoj mudrosti objavio im svoj plan za izdržavanje onih koji nose Njegovu poruku svetu. (R&H, 4. februar 1902.)

Božje zalihe vremena i sredstava

Isti jezik koji se koristi u vezi sa Subotom, vidimo i u zakonu o desetku: „A sedmi je dan odmor Gospodu Bogu tvojemu.“ (2. Mojsijeva 20,10) Čovek nema pravo ni vlast da zameni sedmi dan prvim. On samo može da se pretvara da to čini. „Tvrdo dakle stoji temelj Božji.“ (2. Timotiju 2,19). Ljudski običaji i nauka neće umanjiti zahteve božanskog Zakona. Bog je posvetio sedmi dan. Taj određeni deo vremena, koji je Bog lično odvojio za bogoslužje, i dalje je podjednako svet danas kao kada ga je prvi put posvetio naš Stvoritelj.

Na sličan način je i desetak od naših prihoda „svet Gospodu“. Novi zavet ne donosi ponovo zakon o desetku, kao ni o Suboti, jer se njihova valjanost podrazumeva i njihov duboki duhovni značaj je već objašnjen. ...Dok mi kao narod težimo da verno damo Bogu vreme koje je On proglasio svojim, zar Mu takođe nećemo dati i deo naših sredstava koja Mu pripadaju? (R&H, 16. maj 1882.)

Desetak od imovine, isto kao i od prihoda

Kao što je Avram učinio, i oni su dužni da daju desetak od svega što imaju i od svega što prime. Desetak je Gospodnji deo. Zadržati ga znači pljačkati Boga. Svaki čovek trebalo bi slobodno, dobrovoljno i rado da donosi desetak i prinose u Gospodnju riznicu, jer se u takvom postupanju nalazi blagoslov. Nema sigurnosti kada se Bog zakida za Njegov deo. (MS 159, 1899.)

U svakoj raspodeli

Takav je (govori se o iskustvu Avrama i Jakova u davanju desetka) bio običaj patrijaraha i proroka pre uspostavljanja Izrilja kao naroda. Međuti, kada su Jevreji postali poseban narod, Gospod im je dao jasne instrukcije o tom predmetu: „Svaki desetak sa zemlje, bilo od poljskih useva bilo od plodova sa stabala, pripada Bogu; to je posvećeno. Bogu“ (Levitski zakonik 27,30) Taj zakon nije objavljen zajedno sa pravilima i žrtvenim prinosima, koji su ukazivali na Hrista. Dok god Bog ima narod na Zemlji, Njegovi zahtevi ostaće isti.

Desetak svih naših prihoda pripada Gospodu. On je taj deo odvojio za sebe da se iskoristi za verske potrebe. To je sveto. On ne prihvata ništa manje od toga pri bilo kakvoj raspodeli. Zanemarivanje ili odgađanje te obveze izazvaće božansko negodovanje. Kada bi svi koji za sebe kažu da su hrišćani verno donosili svoj desetak Bogu, Njegova riznica bila bi puna. (R&H, 16. maj 1882.)

Zamišljen kao veliki blagoslov

Plan desetka utemeljen je na načelu koje je isto tako trajno kao Božji zakon. Taj plan odvajanja desetka bio je blagoslov za Jevreje, u protivnom Bog im ga ne bi dao. Tako će biti blagoslov i onima koji ga budu poštovali do kraja vremena. Naš nebeski Otac nije zamislio plan stalnog činjenja dobra kako bi se On obogatio, već da bude veliki blagoslov za čoveka. Video je da je taj plan dobročinstva upravo ono što čoveku treba. (3T 404,405)

Devet desetaka vredi više nego deset

Mnogi su sažaljevali pripadnike Božjeg Izrailja što su, pored dobrovoljnih godišnjih prinosa, bili prisiljeni da stalno daju. Svemudri Bog najbolje je znao kakav plan dobročinstva će biti u skladu sa Njegovom brigom, pa je u skladu sa tim i dao uputstva svom narodu. Uvek se pokazalo da im je devet desetaka vredelo više nego svih deset. (3T 546)

Značajna promena od jevrejskih dana

Od svih naših prihoda najpre bi trebalo da odvojimo za Boga. U planu dobročinstva koji im je bio dat, Jevreji su bili dužni da donesu Gospodu prve plodove svih Njegovih darova, bilo od povećanja stada, bilo od roda polja, voćnjaka i vinograda, ili su trebali da ga otkupe zamenom za sve to. Kako se u naše vreme promenio poredak stvari! Gospodnji zahtevi i potraživanja se, ako dobiju ikakvu pažnju, ostavljaju poslednjima. A našem delu je danas potrebno deseterostruko više sredstava nego što je bilo potrebno Jevrejima.

Apostolima je bio dat nalog da idu po celom svetu i propovedaju Radosnu vest. To pokazuje koliko je velika i opsežna odgovornost koja leži na Hristovim sledbenicima danas. Ako je zakon propisivao desetak i prinose hiljadama godina pre, koliko su oni sada važniji! Ako su bogati i siromašni trebali da daju iznos srazmeran njihovoj imovini u jevrejskom društvu, danas je to dvostruko važnije. (4T 474)

13 - Utemeljen na večnim načelima

Plan davanja desetka proteže se i pre Mojsijevih dana. Od ljudi se tražilo da prinose Bogu darove za verske potrebe i pre nego što je Mojsiju bio predat konačno uobličeni plan, još od Adamovih dana. U skladu sa Božjim zahtevima, oni su svojim prinosima trebali da pokažu zahvalnost za Njegovu milost i blagoslove. To se prenosilo na sledeće naraštaje, a zabeleženo je i da je Avram dao desetak Melhisedeku, svešteniku Svevišnjeg Boga.

Isto načelo postojalo je i u Jovovim danima. Jakov, kada je u Vetilju kao progonjen i siromašni lutalica jedne noći ležao, usamljen, sa kamenom koji mu je pod glavom bio zamena za jastuk, obećao je Gospodu: „I što mi god daš, od svega ću deseto dati tebi.“ (1. Mojsijeva 28,22) Bog ne prisiljava ljude da daju. Sve što prinose mora da bude dobrovoljno. On neće svoju riznicu da puni iznuđenim darovima. (3T 393)

Pavle je priznao taj plan

U prvom pismu upućenom crkvi u Korintu, Pavle je vernicima dao uputstva o velikim načelima koja se odnose na podupiranje Božjeg dela na Zemlji. Pišući o svom apostolskom radu za njih, pitao je:

„Ko vojuje kad o svome trošku? Ili ko sadi vinograd i od rodova njegovijeh da ne jede? Ili ko pase stado i od mlijeka stada da ne jede? Eda li ovo govorim po čovjeku? Ne govori li ovo i zakon? Jer je u Mojsijevu zakonu napisano: da ne zavežeš usta volu koji vrše. Eda li se Bog brine za volove? Ili jamačno govori za nas? Jer se za nas napisa: koji ore treba u nadanju da ore; i koji vrše u nadanju da će dobiti od onoga što vrše.“

„Kada mi vama duhovna sijasmo“, apostol dodatno pita, „je li to što veliko ako mi vama tjelesna požnjemo? Kada se drugi mešaju u vašu vlast, a kamoli ne bi mi? Ali ne učinismo po vlasti ovoj nego sve trpimo da ne učinimo kake smetnje jevanđelju Hristovu. Ne znate li da oni koji čine svetu službu od svetinje se hrane? i koji oltaru služe s oltarom dijele? Tako i Gospod zapovjedi da oni koji jevanđelje propovijedaju od jevanđelja žive.“ (1. Korinćanima 9,7-14)

Apostol ovde govori o Gospodnjem planu izdržavanja sveštenika koji su služili u hramu. One koji su bili odvojeni za ovu svetu službu, izdržavala su njihova braća koju su služili duhovmim blagoslovima. „Istina, i oni od sinova Levijevijeh koji primiše sveštenstvo, imaju zapovijest da uzimaju po zakonu desetak od naroda, to jest od braće svoje, ako su i izišli iz bedara Avraamovijeh.“ (Jevrejima 7,5) Gospod je izabrao Levijevo pleme za svetu službu povezanu sa hramom i sveštenstvom. „Jer je njega odabrao Gospod, Bog tvoj... njega i njegove sinove... da obavljaju službu i blagosiljaju u ime Gospoda.“ (5. Mojsijeva 18,5) Gospod je desetak svih prihoda smatrao svojim delom...

Pavle je govorio o ovom planu izdržavanja propovednika kada je rekao: „Tako i Gospod zapovjedi da oni koji jevanđelje propovijedaju od jevanđelja žive.“ (1. Korinćanima 9,14) Posle je apostol, pišući Timotiju, rekao: „Jer pismo govori: volu koji vrše ne zavezuj usta, i: radin je dostojan svoje plate.“ (1. Timotiju 5,18) (Dela apostolska, str. 211.212)

Božje pravo nad nama

Bog ima pravo vlasništva nad nama i svim što posedujemo. To je Njegovo vrhovno pravo. I u našoj pokornosti tom pravu, On nas obvezuje da Mu prinesemo određeni deo od svega što nam daje. Taj određeni deo je desetk. Po Gospodnjem uputstvu to Mu je bilo posvećeno još od najranijih vremena...

Kada je izbavio Izrailjce iz Egipta, kako bi bili Njegovo posebno blago, Bog ih je uputio da odvajaju desetak svoje imovine za službu u Svetinji. Bio je to poseban prinos, za posebno delo. Sve što je ostalo od njihove imovine bilo je Božje i trebalo je da se koristi Njemu na slavu. Međutim, desetak je trebalo odvojiti za izdržavanje onih koji su služili u Svetinji. Trebalo je odvojiti od prvih plodova svakog dobitka i, sa darovima i prinosima, to je osiguralo dovoljno sredstava za podršku službi Jevanđelja u ono vreme.

Bog od nas ne zahteva ništa manje nego što je tražio od svog naroda u stara vremena. Darovi koje On daje nama nisu manji, nego veći od onih koje su dobijali stari Izrailjci. Njegova služba zahteva i uvek će zahtevati sredstva. Veliko delo misioniranja za spasenje duša treba nastaviti. Putem desetka, darova i prinosa Bog je osigurao dovoljno zaliha za taj posao. Njegova namera je da služba Jevanđelja u potpunosti bude održiva. On kaže da je desetak Njegov, i to bi uvek trebalo smatrati svetim delom koji treba stavljati u Njegovu riznicu za dobrobit i napredak Njegovog dela, za slanje Njegovih radnika u „daleke krajeve“, čak i do najudaljenijih delova sveta.

Bog je vlasnik svega, čoveka i njegove imovine, jer sve pripada Njemu. On kaže: „Ja posedujem svet, svemir je Moj i zahtevam od tebe da Mojoj službi posvetiš prve plodove svega što Ja svojim blagoslovima stavljam u tvoje ruke.“ Božja reč kaže: „Ne oklijevaj s prinosima od svoga bogatstva s gumna i od svoga mladog vina!„(2. Mojsijeva 22,28) „Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svoga.“ (Priče 3,9) On zahteva takav dar kao znak naše odanosti.

Mi pripadamo Bogu, Njegovi smo sinovi i kćeri — Njegovi po stvaranju i Njegovi po daru jedinorodnog Sina za naše otkupljenje. „Ili ne znate da su tjelesa vaša crkva svetoga Duha koji živi u vama, kojega imate od Boga, i nijeste svoji? Jer ste kupljeni skupo. Proslavite dakle Boga u tjelesima svojijem i u dušama svojijem, što je Božje!“ (1. Korinćanima 6,19.20) Um, srce, volja i osećanja pripadaju Bogu; novac kojim upravljamo pripada Gospodu. Svako dobro koje primamo i uživamo rezultat je božanske dobronamernosti. Bog je velikodušni darodavac svega dobrog, i On želi da primalac prepozna i prizna te darove koji zadovoljavaju svaku potrebu tela i duše. Bog zahteva samo ono što je Njegovo. Gospodnji deo mora da se koristi kao Njegovo povereno blago. Srce koje je lišeno sebičnosti iskusiće osećaj Božje dobrote i ljubavi i pokoravaće se Njegovim pravednim zahtevima. (R&H, 8. decembar 1896.)

14 - Lepota plana u jednostavnosti

Božji plan odvajanja desetka je divan u svojoj jednostavnosti i pravednosti. Svako može da ga se pridržava u veri i hrabrosti, jer je po svom poreklu božanski. U njemu je spojena jednostavnost i korisnost i ne zahteva duboko učenje da bi se razumeo i sprovodio. Svako može osetiti kako svojom ulogom učestvuje u dragocenom delu spasenja. Svako može da postane Gospodnji rizničari i biti sredstvo preko koga se zadovoljavaju zahtevi postavljeni pred riznicu...

Tim planom postižu se veliki ciljevi. Kada bi ga svi prihvatili, svako bi postao budan i veran rizničar za Boga i ne bi nedostajalo sredstava kojima bi se obavljao veliki posao objavljivanja poslednje vesti upozorenja svetu. Kada bi svi prihvatili taj plan, riznica bi bila puna, a učesnici ne bi postali siromašniji. Posle svakog davanja oni bi postali bliskiji delu objavljivanja sadašnje istine. Za njih bi vredelo: „Sabirajući sebi temelj dobar za unapredak, da prime život vječni.“ (1. Timotiju 6,19; 3T 388,389)

Za bogate i siromašne

U biblijskom planu desetka i prinosa iznosi će se, kod različitih osoba, naravno, uveliko razlikovati, jer su srazmerni dohotku. Kod siromašnih desetak će biti značajno mali, a njihovi darovi biće prema mogućnostima. Međutim, nije veličina dara ta koja čini prinos prihvatljivim Bogu, već namera srca, duh zahvalnosti i ljubavi. Neka siromašni ne smatraju da su njihovi darovi toliko mali da su nedostojni da se primete. Neka daju prema svojim mogućnostima, kao Božje sluge, i On će prihvatiti njihov prinos.

Onaj kome je Bog poverio veliki kapital neće, ako voli Boga i boji Ga se, smatrati teretom ako u skladu sa svojom prosvetljenom savešću izvršava Njegove zahteve. Bogati će biti u iskušenju da popuste sebičnosti i pohlepi i uskrate Gospodu ono što je Njegovo. Međutim, onaj ko je odan Božjoj volji, kada bude kušan, odgovoriće sotoni: „Pisano je“, „Eda li će čovjek zakidati Boga“, (Malahija 3,8) i: „Jer kakva je korist čovjeku ako zadobije sav svijet, a duši svojoj naudi? Ili kakav će otkup dati čovjek za dušu svoju? ?“ (Marko 8,36.37; R&H, 16. maj 1893.)

Vezani zavetnim odnosom

U velikom delu upozoravanja sveta, oni koji imaju istinu u srcu i koji su posvećeni istinom, odigraće ulogu koja im je dodeljena. Oni će biti verni u davanju desetka i prinosa. Svaki član Crkve vezan je zavetnim obećanjem Bogu da će se odreći svakog rasipnog trošenja sredstava. Neka nas materijalne potrebe u porodičnom životu ne sprečavaju da izvršite svoju ulogu u jačanju dela i ulaska na nova područja. (R&H, 17. januar 1907.)

Preklinjem svoju braću i sestre širom sveta da se probude i prihvate odgovornost koja počiva na njima u vernom davanju desetka... Imajte veran i čist račun sa svojim Stvoriteljem. Budite u potpunosti ispravni pred Onim koji ima božansko predznanje. Neka svako ozbiljno istraži svoje srce. Neka pregleda svoje račune i shvati kako stoji u odnosu na Boga.

Onaj koji je dao svoga jedinorođenog Sina da umre za tebe, sklopio je savez sa tobom. On ti daje svoje blagoslove, a zauzvrat zahteva da Mu doneseš svoj desetak i prinose. Neka se niko ne usudi da kaže da ne razume ovo pitanje. Božji plan u vezi sa desetkom i prinosima jasno je naveden u trećem poglavlju knjige proroka Malahije. Bog poziva svoje ljudske saradnike da budu verni savezu koji je učinio s njima. „Donesite sve desetke u spreme“, kaže On, „da bude hrane u Mojoj kući.“ (Malahija 3,10; R&H, 3. decembar 1901.)

Zakon nije rigorozan

Neki će to proglasiti jednim od onih rigoroznih zakona koji obvezuju Jevreje. Međutim, revnosnom srcu koje je voli Boga to nije teret. Samo onda kada je njihova narav bila ojačana sebičnošću, ljudi su gubili iz vida večnu perspektivu i cenili svoja zemaljska blaga više od duša. (3T 396)

Nije teret osim za neposlušne

Pismo od hrišćana zahteva da prihvate plan aktivnog dobročinstva koji će u njima stalno podsticati zanimanje za spasenje svojih bližnjih. Moralni Zakon nalaže svekovanje Subote, što Izrailjcima nije bio teret, osim kada su taj Zakon kršili, pa su bili pogođeni kaznama kao posledicama nepridržavanja. Plan davanja desetka nije bio teret za one koji nisu odstupali od plana. Taj plan koji je obavezivao Jevreje, nije ukinut niti ublažen od strane Onoga koji ga je proglasio. Umesto da ga proglašavamo neobaveznim, trebalo bi potpunije da ga sprovodimo i proširujemo da bi se spasenje kroz Hrista što potpunije iznelo na svetlo u ovo hrišćansko vreme. (3T 391,392)

Bedna sitnica

Govorim o planu davanja desetka, pa ipak kako mi se to čini oskudnim! Kako mi izgleda malo! Kako je uzaludno nastojati da se matematičkim pravilima izmere vreme, novac i ljubav prema ljubavi i žrtvi koja je nemerljiva! Desetak za Hrista! Oh, bedne li sitnice, sramotne prema onome što je tako skupo plaćeno! (4T 119)

15 - Pitanje poštenja

Zatvoren, sebičan duh razlog je zbog koga ljudi ne daju Bogu ono što je Njegovo. Gospod je učinio poseban savez sa ljudima prema kojem će ih, ako budu redovno odvajali deo određen za napredak Hristovog carstva, obilno blagosloviti, toliko da više neće biti mesta za primanje Njegovih darova. Međutim, ako ljudi uskraćuju ono što pripada Bogu, Gospod jasno izjavljuje: „Prokleti ste, jer Me zakidate.“ (Malahija 3,9)...

Oni koji postanu svesni svoje zavisnosti o Bogu, shvatiće da moraju biti iskreni prema svojim bližnjima i, iznad svega, prema Bogu od koga dolaze svi blagoslovi života. Zanemarivanje jasnih Božjih zapovesti o desetku i prinosima u nebeskim knjigama vodi se kao potkradanje Boga.

Niko ko je nepošten prema Bogu ili prema svojim bližnjima ne može stvarno da napreduje. Svevišnji Bog, gospod Neba i Zemlje, kaže: „Nemoj imati u torbi svojoj dvojaku mjeru, veliku i malu. Nemoj imati u kući svojoj dvojaku efu, veliku i malu. Mjera potpuna i prava neka ti je; efa potpuna i prava neka ti je, da bi ti se produljili dani tvoji u zemlji koju ti daje Gospod Bog tvoj.“ (5. Mojsijeva 25,13-15) Preko proroka Miheja, Gospod ponovno izražava svoje gnušanje prema nepoštenju: „Nije li jošte u kući bezbožnikovoj blago nepravo? i efa krnja, gadna? Hoće li Mi biti čist u koga su merila lažna i u tobocu prevarno kamenje? ...Zato ću te i Ja biti da oboliš, pustošiću te za grehe tvoje...“ (Mihej 6,10.11.13; R&H, 17. decembar 1889.)

Gubitak mirne savesti

Kada se nepravedno odnosimo prema svojim bližnjima ili prema Bogu, preziremo Božji autoritet i zanemarujemo činjenicu da nas je Hristos otkupio svojim ličnim životom. Svet pljačka Boga na širem planu. Što više dobara daje, to ljudi upornije tvrde da su njihova vlastita i da ih mogu koristiti kako im je po volji. Međutim, da li Hristovi sledbenici treba da slede običaje sveta? Da li čemo se odreći mirne savesti, zajedništva sa Bogom i sa braćom zato što ne posvećujemo Njegovom delu ona sredstva za koja je rekao da su Njegova?

Neka oni koji tvrde da su hrišćani imaju na umu da koriste kapital koji im je poverio Bog i da se od njih traži da verno slede uputstva iz Svetog pisma koja se odnose na raspolaganje materijalnim sredstvima. Ako je vaše srce pravo pred Bogom, nećete proneveriti dobra svog Gospoda i uložiti ih u lične sebične poduhvate...

Braćo i sestre, ako vas je Gospod blagoslovio materijalnim sredstvima, nemojte smatrati da su ona vaša. Bog vam ih je dao na upravljanje, zato budite verni i iskreni u davanju desetka i prinosa. Kada date obećanje, budite sigurni da Bog očekuje od vas da ga izvršite što je pre moguće. Nemojte Gospodu obećavati deo, a zatim ga nameniti sebi; u protivnom će Mu vaše molitve postati odvratne. Zanemarivanje tih jasno otkrivenih dužnosti navlači tamu na crkvu. (R&H, 17. decembar 1889.)

Svetogrđe

Ono što je prema Pismu odvojeno kao Gospodnje vlasništvo, prihod je Jevanđelja i više nije naše. Svetogrđe je ako čovek uzima iz Božje riznice za ličnu korist ili daje drugima za njihove svetovne poslove. Neki nisu bili u pravu kada su sa Božjeg oltara uzeli ono što je bilo posebno posvećeno Njemu. Ovo pitanje svi treba da razmotre u pravom svetlu. Niko ne sme, kada se nađe u teškoj situaciji, da uzima novac posvećen u verske svrhe i da ga koristi za svoju dobit, umirujući savest, uveravajući sebe da će ga jednom u budućnosti vratiti. Mnogo je bolje smanjiti troškove kako bi odgovarali prihodima, ograničiti potrebe i živeti onako kako mu sredstva dopuštaju, nego koristiti Gospodnji novac u svetovne svrhe. (9T 246,247)

16 - Redovnost i plan

Smernice koje je Sveti Duh dao preko apostola Pavla, koje se odnose na darove, iznose načelo koje se primenjuje i na desetak: „Svaki prvi dan nedjelje neka svaki od vas ostavlja kod sebe i skuplja koliko može, da ne bivaju zbiranja kad dođem.“ (1. Korinćanima 16,2) Tu su uključeni i roditelji i deca. I ono se ne odnosi samo na bogate, već i siromašne. „Svaki po volji svoga srca (posle iskrenog razmišljanja o Božjem propisanom planu), a ne sa žalošću ili od nevolje; jer Bog ljubi onoga koji dobrovoljno daje.“ (2. Korinćanima 9,7) Darove treba prinositi imajući u vidu veliku Božju dobrotu prema nama.

Koje je bi prikladnije vreme moglo da bude određeno za odvajanje desetka i donošenje naših prinosa Bogu? Subotom razmišljamo o Njegovoj dobroti. Sagledavamo Njegovo delovanje u stvaranju kao dokaz Njegove otkupiteljske sile. Naše srce ispunjeno je zahvalnošću za Njegovu veliku ljubav. I tada, pre nego što otpočne prezaposlenost radnoe nedelje, vraćamo ono što je Njegovo pokazujući Mu na taj način svoju zahvalnost. Tako će naša praksa biti nedeljna propoved kojom priznajemo da je Bog vlasnik celokupne naše imovine i da nas je On proglasio pristavima koji je koriste Njemu na slavu. Svako priznavanje naše obveze prema Bogu još više će pojačati osećaj obveze. Zahvalnost se produbljuje njenim izražavanjem, a radost koju ona donosi, život je za dušu i telo. (R&H, 4. februar 1902.)

Najpre desetak — zatim prinos

Ovo pitanje davanja nije prepušteno proizvoljnosti. Bog nam je dao jasno uputstvo u vezi sa tim. On je odredio desetak i prinose kao meru naše dužnosti. Od nas očekuje da dajemo redovno i planirano... Neka svako redovno izračuna svoj dohodak, koji je blagoslov od Boga, i odvoji desetak kao poseban fond da bude Gospodnja svetinja. Taj fond ni u kom slučaju ne sme biti posvećen ni za kakvu drugu upotrebu, već treba da bude posvećen isključivo za službu Jevanđelja. Kada se odvoji desetak, darovi i prinosi neka se raspodeljuju kako ko „što uzmogne“. (R&H, 9. maj 1893.)

Prvo se odazvati Božjim zahtevima

Gospod ne samo da polaže pravo na desetak, već nam govori i kako treba da ga odvojimo za Njega. On kaže: „Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega dohotka svoga.“ (Priče Solomunove 3,9) To znači da ne bismo smeli da potrošimo svoja sredstva na sebe i donesemo Gospodu ostatak, iako bi to i tada trebalo da bude iskren desetak. Najpre treba biti odvojen Božji deo. (R&H, 4. februar 1902.)

Ne bi smeli da posvetimo Bogu ono što ostane od naših prihoda pošto zadovoljimo sve svoje stvarne i zamišljene želje, već treba da odvojimo ono što je Bog odredio kao svoje pre nego što potrošimo bilo koji deo.

Mnogi će zadovoljiti sve manje važne zahteve i račune, a Bogu ostaviti samo ono što se pabirči, ako uopše nešto i ostane. Njegovo delo mora da čeka neko pogodnije vreme. (R&H, 16. maj 1882.)

17 - Malahijina poruka

Gospodnji ukor, upozorenje i obećanje dati su jasnim jezikom u Malahiji 3,8: „Eda li će čovjek zakidati Boga? a vi Mene zakidate; i govorite: u čem te zakidamo?“ Gospod odgovara: „U desetku i u prinosu. Prokleti ste, jer Me zakidate, vi, sav narod!“

Gospod Neba poziva one koje je obdario svojim dobrima da Ga iskušaju. „Donesite sve desetke u spreme da bude hrane u Mojoj kući, i okušajte Me u tom, veli Gospod nad vojskama, hoću li vam otvoriti ustave nebeske i izliti blagoslov na vas da vam bude dosta.“ (Malahija 3,10)

Ta poruka nije izgubila ništa od svoje sile. Delotvorna je i danas u svojoj važnosti kao što su Božji darovi sveži i trajni. Nije teško razumeti našu dužnost u svetlu poruke koja je upućena preko Božjeg svetog proroka. Nismo ostavljeni sami da posrćemo u tami i neposlušnosti. Istina je jasno objavljena i mogu da je razumeju svi koji su iskreni u Božjim očima. Desetak svih naših prihoda pripada Gospodu. On polaže pravo na taj deo koji je odredio da Mu vratimo, i kaže: „Omogućavam vam da koristite Moja dobra pošto ste odvojili desetak i došli pred Mene sa darovima i prinosima.“

Gospod poziva da se desetak donese u Njegovu riznicu. Neka Mu se taj deo vrati savesno, pošteno i verno. Osim toga, On nas poziva i zbog naših darova i prinosa. Nikoga ne primorava da donese svoj desetak, darove i prinose. Međutim, kao što je sigurno da nam je data Božja reč, tako će On sigurno zahtevati ono što Mu pripada, sa kamatom, iz ruke svakog ljudskog bića. Ako su ljudi neverni u vraćanju Bogu Njegove svojine, ako zanemare Božji nalog Njegovim pristavima, neće dugo uživati blagoslove od onoga što im je Gospod poverio...

Gospod je svakom čoveku dodelio zadatak. Njegove sluge treba da sarađuju sa Njim. Ako žele, ljudi mogu da odbiju vezu sa svojim Stvoriteljem; mogu da odbiju rad u Njegovoj službi i koristiti dobra koja su im poverena, mogu da odbace skromnost i odricanje, i mogu da zaborave da Gospod zahteva povratak onoga što im je dao. To su neverni pristavi.

Verni pristav učiniće sve što je moguće u službi Bogu; jedini cilj pred njim biće velika potreba sveta. On će shvatiti da vest istine treba da se objavi ne samo u svom kraju, već i u udaljenim područjima. Kada ljudi neguju takav duh, ljubav prema istini i posvećenje koje budu primili putem istine, oteraće škrtost, prevaru i svaku vrstu nepoštenja. (R&H, Dodatak, 1. decembar 1896.)

Drsko poricanje

Shvatila sam da i ti misliš kako ne bi trebalo davati desetak. Brate moj, skini obuću sa svojih nogu, jer je mesto na kojem stojiš sveto tlo. Gospod je bio jasan u vezi s odvajanjem desetka. Rekao je: „Donesite sve desetke u spreme, da bude hrane u Mojoj kući.“ (Malahija 3,10)

Nedavno sam dobila direktno svetlo od Gospoda o ovom pitanju, da mnogi adventisti kradu od Boga desetak i prinose, i jasno mi je otkriveno da je Malahija govorio o stvarnom stanju. Pa kako se, onda, bilo koji čovek usuđuje čak i da pomisli u svom srcu da je uskraćivanje desetka i prinosa Gospodnje dopuštenje? Kako si, brate moj, odstupio s puta? O, vrati svoje stope natrag na ravnu stazu. (TM 60)

Potkradanje Boga

Ime zapisano u crkvenoj knjizi ne čini vas hrišćaninom. Treba da donesete svoje darove na oltar, da sarađujete sa Bogom do krajnjih granica svojih sposobnosti da preko vas može da otkrije lepotu svoje istine. Ne sakrivajte ništa od Spasitelja. Sve je Njegovo. Ne biste imali ništa da date da On to najpre nije dao vama.

Pojavila se sebičnost i prisvojila za sebe ono što pripada Bogu. To je pohlepa, idolopoklonstvo. Ljudi prisvajaju ono što im je Bog pozajmio kao da je to njihova vlastita imovina sa kojom mogu da čine šta im je drago. Kada se veliča njihova moć za sticanje bogatstva, oni misle da im imovina daje vrednost u Božjim očima. To je zamka, sotonina prevara. Šta vam donosi spoljašnja raskoš? Šta ljudi imaju od ponosa i udovoljavanja sebi?“ Jer kakva je korist čovjeku ako zadobije sav svijet a duši svojoj naudi? Ili kakav će otkup dati čovjek za dušu svoju?“ (Marko 8,36.37) Svetovno blago je krakotrajno. Samo nam Hrist može dati večno bogatstvo. Bogatstvo koje On daje prevazilazi svaku računicu. Ako ste pronašli Boga, vi ste vrlo bogati kada pomislite na Njegovo bogatstvo. „Što oko ne vidje, i uho ne ču, i u srce čovjeku ne dođe, ono ugotovi Bog onima, koji ga ljube.“ (1. Korinćanima 2,9) Zapitajte se: „Šta radim sa Božjim talentima?“ Mogu li na vas da se primene reči: „Prokleti ste, jer me zakidate, vi, sav narod“! (Malahija 3,9)

Živimo u vreme svečane prednosti i svetog poverenja, u vreme kada se o našoj sudbini odlučuje na život ili na smrt. Urazumimo se. Vi koji tvrdite da ste Božja deca, donesite desetak u Njegovu riznicu. Donesite svoje prinose dobrovoljno i obilno, prema tome kako vam je Bog udelio. Setite se da vam je Gospod poverio talente koje treba marljivo umnožavati za Njega. Upamtite, takođe, da verni sluga ne pripisuje zasluge sebi. Sve pohvale i slava daju se Gospodu: Ti si mi poverio ovaj svoj deo. Nikakva dobit ne može se ostvariti dok najpre nema depozita. Ne može biti nikakve kamate bez kapitala. Kapital uvećava Gospod. Uspeh u umnožavanju sredstava dolazi od Njega, i Njemu pripada slava.

O, kada bi svi koji znaju istinu poslušali učenje te istine! Zašto su ljudi, dok stoje na samom pragu večnoga sveta, tako zaslepljeni? Uopšteno govoreći, među adventistima nema nedostatka sredstava. Međutim, mnogi adventisti ne shvataju odgovornost koja počiva na njima u odnosu saradnje sa Bogom i Hristom na spasenju duša. Oni ne pokazuju svetu koliko se Bog zanima za grešnike. Oni ne koriste većinu mogućnosti koje su im na raspolaganju. Guba sebičnosti zarazila je Crkvu. Gospod Isus Hristos će izlečiti Crkvu od te strašne bolesti ako ona želi da bude izlečena. Lek se nalazi u pedeset osmom poglavlju knjige proroka Isaije. (R&H, 10. decembar,1901.)

Ozbiljna stvar

Utaja Gospodnjih dobara i potkradanje Boga je ozbiljna stvar, jer se time izopačuje opažanje i otvrdnjava srce. Kako je samo neplodno versko iskustvo, kako je zamračeno razumevanje onoga ko ne voli Boga čistom, nesebičnom ljubavlju i zato ne ljubi bližnjega kao samog sebe...

Poslednji veliki dan otkriće njima i celom svemiru kakvo je dobro moglo biti učinjeno da nisu sledili svoje sebične sklonosti i tako pljačkali Boga u desetku i prinosu. Mogli su da stave svoje blago u nebesku banku i da ga sačuvaju u vrećama koje se ne habaju i ne stare, ali umesto toga oni su ga potrošili na sebe i svoju decu, kao da su se bojali da će Gospod uzeti bilo šta od njihovog novca ili njihovog uticaja, i tako su se suočili sa večnim gubikom. Oni moraju da razmisle o posledicama uskraćivanja sredstava Bogu. Lenji sluga koji ne ulaže Gospodnji novac u dobit, gubi večno nasledstvo u carstvu slave. (R&H, 22. januar 1895.)

Varanje Boga je najveći zločin za koji čovek može biti kriv, pa ipak je taj greh duboko ukorenjen i raširen. (R&H, 13. oktobar 1896.)

Krivi za svaki dinar

Da li ćete uskratiti sredstva svom Bogu? Da li ćete zakinuti Njegovu riznicu za deo sredstava na koja Gospod polaže pravo? Ako je tako, vi pljačkate Boga i u nebeskim knjigama ste krivi za svaki dinar. (R&H, 23. decembar 1890.)

Zašto su neki uskraćeni za blagoslove

Požurite, braćo i sestre, i donesite Bogu sav desetak kao i dobrovoljni prinos zahvalnosti. Mnogo ih je koji neće biti blagosloveni dok ne nadoknade desetak koju su zadržali. Bog čeka na vas da ispravite greške iz prošlosti. Ruka svetog Zakona je nad svakom dušom koja uživa Božja dobra. Neka oni koji su zadržavali svoj desetak naprave tačan obračun i donesu Gospodu ono čime su potkradali Njegovo delo. Nadoknadite i zatim prinesite Gospodu pomirljiv prinos. „Ili neka se uhvati za silu Moju da učini mir sa Mnom; učiniće mir sa Mnom!“ (Isaija 27,5) Ako ste svesni da ste učinili loše u prisvajanju dela Njegovog blaga pa se dobrovoljno i potpuno pokajete, On će vam oprostiti vaše prestupe. (R&H, 10. decembar 1901.)

Tama se uvukla u crkve

Neki nisu naučili ljude da u potpunosti treba da vrše svoju dužnost. Oni propovedaju onaj deo naše vere koji neće izazvati otpor i kojim se neće zameriti svojim slušaocima, ali ne objavljuju celu istinu. Ljudi uživaju u njihovim propovedima, ali im nedostaje duhovnost jer nisu ispunjeni Božji zahtevi. Njegov narod Mu ne daje u desetku i prinosu ono što je Njegovo. Ovo pljačkanje Boga, od strane bogatih i siromašnih, uvlači mrak u crkve i propovednik koji sarađuje sa njima i koji im ne prikazuje jasno Božju volju, dolazi pod osudu zajedno sa tim ljudima, jer zanemaruje svoju dužnost. (R&H, 8. april 1884.)

Sebično zakidanje se zapisuje

Bog čita pohlepnu misao u svakom srcu koje Ga zakida. On vidi one koji su sebično nemarni u davanju svojih desetaka i donošenju svojih darova i prinosa u riznicu. Gospod sve to razume. Onako kako se pred Njim vodi knjiga sećanja na one koji se boje Gospoda i koji misle na Njegovo ime, tako se čuva i zapis o svima koji sebi prisvajaju darove koje im je Bog poverio za spasenje duša. (R&H, 16. maj 1893.)

Veliki gubitak za nevernog pristava

Obećanje onima koji poštuju Boga svojom imovinom još uvek stoji zapisano na svetim stranicama. Da je Gospodnji narod verno sledio Njegove smernice, ispunilo bi se obećanje koje im je dato. Međutim, kada ljudi zanemaruju jasne Božje zahteve koji su pred njih postavljeni, Gospod im dopušta da slede vlastiti put i uberu plodove svojih dela. Ko god za ličnu korist prisvaja deo koji je Bog sebi odvojio, potvrđuje se kao neverni pristav. On neće izgubiti samo ono što je uskratio Bogu, već i ono što mu je dato da bude njegovo. (R&H, 4. februar 1902.)

18 - Iskušajmo Gospoda

„Donesite sve desetke u spreme da bude hrane u Mojoj kući, i okušajte Me u tom, veli Gospod nad vojskama, hoću li vam otvoriti ustave nebeske i izliti blagoslov na vas da vam bude dosta.“ (Malahija 3,10) Da li ćemo poslušati Boga i doneti sav svoj desetak i prinose da bude hrane za zadovoljavanje potreba duša koje gladuju za Hlebom života? Bog vas poziva da Ga iskušate sada, kada prolazi stara godina, i neka nas nova godina zatekne sa punom Božjom riznicom...

On nam kaže da će otvoriti nebeske ustave i izliti na nas toliko blagoslova da neće biti dovoljno mesta da ih primimo. On je dao svoju reč: „I zapretiću vas radi proždrljivcu, te vam neće kvariti roda zemaljskoga, i vinova loza u polju neće vam biti nerodna, veli Gospod nad vojskama.“ (Malahija 3,11) Zato nam je Njegova reč sigurnost da će nas tako blagosloviti da ćemo moći da dajemo još veći desetak i prinose. „Vratite se k Meni, i Ja ću se vratiti k vama, veli Gospod nad vojskama.“ (Malahija 3,7)

Braćo, da li ćete udovoljiti ovim uslovima? Da li ćete prinositi spremno, rado i obilno? Misije u inostranstvu traže sredstva iz Amerike. Da li će njihovi vapaji biti uzaludni? Za misionarski rad u našoj zemlji takođe je potreban novac; misionari odlaze u veri u razne delove misionkog polja. Da li ćemo ih sada prepustiti da malaksaju i umru? Da li ćemo se probuditi? Bog pomaže svom narodu da radi najbolje što može.

Nema rizika

O, kako su nam data milostiva, obilna i potpuna obećanja ako učinimo ono što Bog zahteva od nas! Držite ih se i verujte da će Gospod učiniti upravo onako kako je obećao. Postupajmo po Božjoj reči. U svom nastojanju da se obogate, mnogi se upuštaju u velike rizike; previđaju večnu perspektivu i žrtvuju plemenita načela, pa ipak oni u toj igri mogu izgubiti sve. Međutim, ako se uskladimo sa nebeskim zahtevima, mi nismo u takvoj opasnosti. Moramo verovati Bogu i u jednostavnoj veri iskoračiti po obećanju i dati Gospodu Njegovo. (R&H, 18. decembar 1888.)

Uzrok nevolja

Mnogi koji tvrde da su hrišćani obilno zgrću za sebe, hrane sve svoje umišljene potrebe, a ne obaziru se na potrebe Gospodnjeg dela. Oni misle da je dobitak pljačkanje Boga zadržavanjem svega za sebe ili sebično davanje malog dela od Njegovih darova. Ali umesto dobitka, čeka ih gubitak. Njihovo postupanje imaće kao posledicu povlačenje milosti i blagoslova. Zbog njihovog sebičnog, pohlepnog duha ljudi su mnogo izgubili. Da su u potpunosti i dobrovoljno poslušali Boga i odazvali se Njegovim zahtevima, Njegov bi se blagoslov video u povećanju zemaljskih dobara. Žetva bi bila obilnija. Potrebe mnogih bile bi zadovoljene. Što više dajemo, više ćemo primiti. (R&H, 8. decembar 1896.)

Obećanja u Božjim zapovestima

Dužnost je dužnost i ona mora da bude izvršena. Međutim, Gospod saoseća sa nama u našem palom stanju, pa svoje zapovesti dopunjava obećanjima. On poziva svoj narod da Ga iskuša, izjavljujući da će poslušnost nagraditi najbogatijim blagoslovima. ...On nas podstiče da Mu dajemo obećavajući da će ono što nam uzvraća biti srazmerno našim darovima. „Ovo pak velim: koji s tvrđom sije, s tvrđom će i poožnjeti; a koji blagoslov sije, blagoslov će i požnjeti!“ (2. Korinćanima 9,6) Bog nije nepravedan da bi zaboravio vaše delo i vaš trud iz ljubavi.

Kako je blag i kako je istinit Bog prema nama! On nam je u Hristu dao najbogatije blagoslove. Kroz Njega je stavio svoj potpis na ugovor koji je načinio sa nama. (R&H, 3. decembar 1901.)

19 - Izdvajanje za Božje rezerve

Gospod mi je u zadnje vreme dao da iznesem posebna svedočanstva koja se odnose na upozorenja i obećanja koja je dao preko proroka Malahije. Pošto sam vrlo razgovetno govorila crkvi u Sidneju (Australija), dok sam bila u svlačionici, čula sam pitanje: „Sestro Vajt, mislite li da bi moj otac trebalo da daje desetak? Nedavno je doživio veliki gubitak i rekao je da će čim otplati svoj dug dati desetak.“ Pitala sam: „Kako se odnosite prema našim obvezama prema Bogu koji nam daje život i dah i sve blagoslove koje uživamo? Smemo li da dopustimo da se naša zaduženost prema Bogu neprestano povećava? Smemo li da Ga lišimo dela koji nam On nikada nije dao za bilo koju drugu svrhu osim za unapređenje svoga dela, za izdržavanje Njegovih službenika u tom poslu? Kao odgovor na vaše pitanje prorok Malahija pita: ’Eda li će čovjek zakidati Boga? ...I pitate: U čem Te zakidamo?’ Kao da je bilo sklonosti da se ta tema pogrešno shvati. Došao je odgovor: ’U desetku i u prinosu. Prokleti ste, jer Me zakidate, vi, sav narod!’ Posle takve izjave da li bi trebala da vam kažem: ’Ne morate davati desetak dokle god ste u dugovima?’ Da li bi trebala da vam kažem da svakako vratite sve što dugujete bilo kom čoveku iako pritom zakidate Boga?“

Kada bi svi razumeli Pismo onako kao što piše i otvorili svoje srce da shvate reč Gospodnju, ne bi rekli: „Ne razumem pitanje desetka. Ne vidim da bih u okolnostima u kojima se nalazim trebalo da dajem desetak.“ „Sme li čovek zakidati Boga?“ Posledice takve prakse jasno su iznesene i ja im se ne bih izlagala. Svako ko zauzme svesrdan, odlučan stav poslušnosti Bogu, ko ne uzima iz Gospodnjeg izdvojenog fonda — od Njegovog ličnog novca — kako bi podmirio svoje dugove, koji vraća Gospodu deo na koji On polaže pravo, primiće Božji blagoslov koji je obećan svima koji su Mu poslušni. ( Special Testimony to Battle Creek Church, str. 9,10; avgust 1896.)

Pravi razlog za uskraćivanje

Videla sam da su neki sebe izuzeli od pomaganja Božjem delu jer su u dugovima. Da su dublje istražili svoje srce, otkrili bi da je sebičnost pravi razlog zašto ne donose dobrovoljne prinose Bogu. Neki će uvek ostati u dugovima. Zbog njihove pohlepe Božja ruka neće biti s njima niti će blagosloviti njihove poduhvate. Oni ovaj svet vole više nego istinu. Oni se ne pripremaju za Božje carstvo. (1T 225)

Uskraćivanje desetka zbog nedostatka poverenja

Desetak je svetinja koju je Bog odvojio za sebe. Treba ga doneti u Njegovu riznicu da bi se koristio za izdržavanje evanđeoskih radnika u njihovom poslu. Gospod je dugo potkradan jer ima onih koji ne shvataju da je desetak Božji deo.

Neki su nezadovoljno govorili: „Neću više davati desetak jer nemam poverenja u način kako se upravlja sredstvima u srcu Dela.“ Međutim, da li se sme krasti od Boga zato što mislite da se Delom ne upravlja kako treba? Napišite svoj prigovor jasno i otvoreno, u pravom duhu, i uputite ga onima kojih se to tiče. Pošaljite svoj zahtev da se stvari poprave i postave kako treba, ali ne povlačite se iz Božjeg dela, ne budite neverni zato što drugi ne postupaju ispravno. (9T 249)

Prvo dužnost prema Bogu

Neki smatraju da imaju svete obveze prema svojoj deci. Svakom moraju dati njegov deo, pa se ne osećaju sposobnim da zarade sredstva za pomoć Božjemu delu. Izgovaraju se da imaju obveze prema svojoj deci. To je možda istina, ali je njihova prva dužnost prema Bogu. ...Neka niko ne odbacuje Njegove zahteve i nagovara vas da potkradate Boga. Neka vaša deca ne kradu vaš prinos sa Božjeg oltara za ličniu korist. (1T 220)

20 - Odgovor probuđene savesti

Kao rezultat posebnih okupljanja u crkvi postignut je odlučan napredak u duhovnosti, pobožnosti, milosrđu i aktivnosti. Propovedalo se o grehu podkradanja Boga u desetku i prinosima...

Mnogi su priznali da nisu godinama davali desetak, a znamo da Bog ne može da blagoslovi one koji od Njega kradu i da crkva trpi zbog posledica greha njenih vernika. Veliki je broj imena u našim crkvenim knjigama i kada bi svi bili redovni i pošteni u davanju desetka Gospodu u riznici ne bi nedostajala sredstva...

Čim je greh podkradanja Boga bio rasvetljen, ljudi su dobili jasniji pogled na svoje dužnosti i prednosti o tom pitanju. Jedan brat je rekao da već dve godine nije dao desetak i bio je očajan, ali kako je priznavao svoj greh, tako je nada počela da se vraća.

„Šta da učinim“, upitao je.

Rekla sam: „Daj izjavu sa obećanjem crkvenom blagajniku, to će biti najbolje.“

Mislio je da je to prilično čudan zahtev, ali je seo i počeo da piše: „Za primljene vrednosti obećavam da ću platiti...“ Podigao je pogled kao da je hteo da kaže: „Da li je to ispravan način davanja obećanja Gospodu?“

„Da“, nastavio je, „za primljene vrednosti. Zar nisam primao blagoslove od Boga dan za danom? Zar me nisu čuvali anđeli? Zar me Gospod nije blagoslovio svim duhovnim i telesnim blagoslovima? Za primljene vrednosti obećavam da ću dati iznos od 571,50 dolara crkvenom blagajniku.“ Pošto je učinio sve što je mogao sa svoje strane, on je bio sretan čovek. Za nekoliko dana uzeo je svoju izjavu i doneo desetak u blagajnu. Uz to je priložio i božićnu donaciju od 125 dolara.

Drugi brat je dao obećanje na 1.000 dolara misleći da će ga ispuniti u samo nekoliko nedelja, a drugi je napisao obećanje na 300 dolara. (R&H, 19. februar 1889.)

Sakupljen desetak Božje je vlasništvo

Mnogi su odavno zaboravili da se iskreno odnose prema svom Stvoritelju. Ne odvajajući na stranu desetak nedeljno, oni su ga gomilali dok se nije nakupio veliki iznos, i sada nisu voljni da postupe ispravno. Oni zadržavaju sakupljeni desetak koristeći ga kao svoj. Međutim, to je Božja svojina koju oni nisu doneli u Njegovu riznicu. (R&H, 23. decembar 1890.)

Nemarni i ravnodušni treba da iskupe svoju čast

Neka se oni koji su postali nemarni i ravnodušni, i koji zadržavaju svoj desetak i prinose, sete da zatvaraju put da istina ne može ići napred u daleke krajeve. Zapoveđeno mi je da pozovem Božji narod da iskupi svoju čast redovnim i vernim davanjem desetka Bogu. (MS 44, 1905.)

Pismeno obećanje

U petak ujutro govorila sam o desetku. Taj predmet nije bio prikazan crkvama onako kako je trebalo da bude, i zanemarivanje zajedno sa finansijskom depresijom doprinelo je značajnom opadanju u desecima poslednjih godinu dana. Na toj konferenciji ta tema je bila pomno istraživana iz sastanka u sastanak...

Jedan brat, čovek plemenitog izgleda, zastupnik iz Tasmanije, došao je do mene i rekao: „Drago mi je što sam danas čuo da govoriš o desetku. Nisam znao koliko je to pitanje važno. Više ga neću zanemarivati.“ On sada pokušava da izračuna iznos svojih desetaka u poslednjih dvadeset godina i kaže da će sve platiti što je pre moguće, jer ne može da podnese da ga na Sudu u nebeskim knjigama dočeka zaveden zapis o potkradanju Boga.

Jedna sestra koja pripada crkvi u Melburnu, donela je jedanaest funti sačuvanog desetka jer nije razumela da joj je dužnost da ga preda Bogu. Kako su primali svetlost, mnogi su otvarali srce priznajući svoj dug Bogu, i izražavali odlučnost da vrate taj dug. ...Predložila sam da u riznicu prilože svoje izjave sa obećanjima da će isplatiti pun iznos poštenog desetka čim zarade novac. Mnoge glave su se pognule u znak pristanka i ja sam uverena da iduće godine nećemo imati praznu blagajnu kao sada. (MS 4, 1893.)

Strah pri pomisli na zadržani desetak

Mnogi su izgubili duh samoodricanja i požrtvovanosti. Oni troše svoj novac na prolazne stvari. Ima ljudi koje je Bog blagoslovio, koje iskušava da bi video kako će odgovoriti na Njegovu milost. Oni su uskraćivali svoj desetak i prinose sve dok njihov dug prema Gospodu Bogu nad vojskama nije postao toliko veliki da su se uplašili pri pomisli na vraćanje Gospodu onoga što je Njegovo — desetka. Požurite, braćo, sada imate priliku da budete iskreni prema Bogu, ne odlažite. (General Conference Daily Bulletin, 28. februar 1893.)

U susret Novoj godini

Šta je sa vašom pristavskom službom? Da li ste tokom protekle godine zakidali Boga u desetku i prinosu? Pogledajte na svoje dobro popunjene žitnice, na svoje podrume sa bogatim zalihama namirnica koje vam je Gospod dao, i zapitajte se da li ste vratili Darodavcu ono što Mu pripada. Ako ste zakinuli Gospoda, nadoknadite to. Koliko god je to moguće, ispravite prošlost i zatim molite Spasitelja da vam oprosti. Da li ćete vratiti Gospodu ono što je Njegovo pre nego što ova godina, sa svim što je u njoj zapisano, pređe u večnost? (R&H, 23. decembar 1902.)

Povraćaj sa kajanjem

Za sve što sa svoje strane niste vratili Gospodu ono što je Njegovo, pokajte se skrušene duše i nadoknadite to, da na vama ne bi počivalo Njegovo prokletstvo... Kada učinite sve što možete sa svoje strane ne zadržavajući ništa što pripada vašem Stvoritelju, zamolite Ga da vam osigura sredstva za slanje poruke istine svetu. (R&H, 20. januar 1885.)

Jakovljeva vernost

Jakov je učinio zavet (1. Mojsijeva 28,20-22) kada je bio osvežen rosom milosti i ojačan Božjom prisutnošću i sigurnošću. Pošto je božanska slava prošla, bio je kušan kao i ljudi u naše vreme, ali je bio veran svom zavetu i nije se bavio mogućnošću da bude oslobođen zaloga koji je dao. Mogao je da razmišlja onako kako to ljudi danas čine, da je ta objava bila samo san, da je bio uzbuđen kada je davao obećanje i da zato ne treba da ga održi, ali nije.

Prošlo je mnogo godina pre nego što se Jakov usudio da se vrati u svoju zemlju, ali kada je to učinio, verno je predao dug svom Gospodu. Bio je bogat čovek i veliki deo imovine prešao je iz njegovih ruku u Gospodnju riznicu.

Mnogi u naše vreme padaju tamo gde je Jakov položio ispit. Oni kojima je Bog dao najviše, osećaju najsnažniju sklonost da zadrže ono što imaju, jer moraju da daju iznos jednak njihovom imetku. Jakov je dao desetak od svega što je imao, zatim je uvideo korisnost desetka, pa je dao Gospodu od onoga što je koristio za ličniu upotrebu u vreme dok je bio u paganskoj zemlji i nije mogao da izvršava svoj zavet. To je bio veliki iznos, ali on nije oklevao, jer ono što je obećao Bogu nije smatrao svojim, već Gospodnjim.

Prema veličini onoga što nam je povereno tražiće se srazmeran iznos. Što nam je veći kapital stavljen u ruke, vredniji je dar koji Bog zahteva da Mu se vrati. Ako hrišćanin ima deset ili dvadeset hiljada dolara, Božja potraživanja za njega su imperativ; on treba da daruje Bogu ne samo srazmerni deo prema pravilima plana desetka, već i svoje pokajničke i zahvalne prinose. (4T 466,467)

Molitva nije zamena za desetak

Molitva nema cilj da izazove neku promenu kod Boga; ona nas dovodi u sklad sa Njim. Ona ne zamenjuje ispunjavanje dužnosti. Ma koliko se često i usrdno molili, Bog nam to nikada neće primiti umesto desetka. ( Poruka mladima, str. 150; izdanje, 1988.)

Pre nego što bude prekasno

Još malo i završiće se razdoblje iskušenja. Ako sada ne služite verno Gospodu, kako ćete se suočiti sa izveštajem o vašem nevernom ponašanju? Neće proći još dugo i biće upućen poziv za podmirenje računa i vas će upitati: „Koliko si dužan Gospodu mojemu?“ (Luka 16,5) Ako se niste iskreno odnosili prema Bogu, molim vas da razmislite o svom manjku i ako je moguće nadoknadite štetu. Ako to ne možete da učinite, u skrušenoj pokornosti molite Boga da vam zbog Hrista oprosti vaš veliki dug. Počnite sada da se ponašate kao hrišćani. Ne izgovarajte se zbog propusta da Gospodu vratite ono što je Njegovo. Sada, dok još čujete slatki glas milosti, dok još nije prekasno da ispravite nepravdu, dok traje danas, kada čujete Njegov glas ne budite tvrdog srca. (R&H Dodatak, 1. decembar 1896.)

21 - Upotreba desetka

Bog je dao posebno uputstvo za upotrebu desetka. On nije zamislio da Njegovo delo bude uskraćeno zbog nedostatka sredstava. Da ne bi bilo improvizacije i grešaka, On je našu dužnost učinio vrlo jasnom. Onaj deo koji je Bog odvojio za sebe ne sme se preusmeravati za neku drugu namenu. Neka se niko ne oseća slobodnim da zadrži desetak za sebe i koristiti ga prema vlastitoj proceni. Niko ga ne sme koristiti ni u slučaju nužde niti ga trošiti kako misli da je prikladno, čak ni ako smatra da je upotrebljava za Božje delo.

Propovednik bi trebalo pravilom i primerom da nauči ljude da desetak smatraju svetim. On ne sme da misli da ga može zadržati i primeniti prema ličnoj proceni zato što je propovednik. To nije njegovo. On nema slobodu da posveti sebi ono što smatra da mu je namenjeno. Ne bi trebalo uticati ni na kakve planove za preusmeravanje legalne upotrebe desetka i prinosa posvećenih Bogu. Oni treba da budu položeni u Njegovu riznicu i posvećeni za Njegovu službu onako kako je On namenio.

Bog želi da svi Njegovi pristavi budu tačni i savesni u Njegovoj službi. Oni ne smeju da odstupaju od Gospodnjih planova vršeći neka dela milostinje ili dajući neki dar ili prinos kada ili kako to ljudski izvršitelji smatraju prikladnim. Vrlo je loše kada ljudi nastoje da promene Božji plan, i izmišljaju zamene, umanjuju silu svojih dobrih pobuda u ovoj ili onoj prilici i suprotstavljaju se Božjim zahtevima. Bog poziva sve da učesvuju u Njegovim planovima. On je objavio svoju volju i svi koji žele da sarađuju sa Njim, moraju da izvrše taj plan umesto da pokušavaju da ga promene.

Gospod je naredio Mojsiju: „I ti zapovjedi sinovima Izrailjevim da ti donesu ulja maslinova čistoga cijeđenoga za vidjelo, da bi žišci gorjeli svagda.“ (2. Mojsijeva 27,20) To je trebalo da bude trajni prinos kako bi Božja kuća bila na vreme obezbeđena onim što je potrebno za Njegovu službu. Njegov narod danas treba da ima na umu da je molitveni dom Gospodnje vlasništvo i da ga treba savesno održavati. Međutim, sredstva za taj posao ne smeju da se uzimaju iz desetka.

Za naš narod data mi je vrlo jednostavna i određena poruka. Zapoveđeno mi je da im kažem da greše u trošenju desetka na razne ciljeve koji, iako dobri, nisu predmet za koji je Gospod rekao da ga treba trošiti. Oni koji tako koriste desetak odstupaju od Gospodnjeg plana. Bog će suditi za takve stvari.

Treba podržavati ostale projekte, ali ne od desetka

Jedni smatraju da desetak može da se upotrebi za školske potrebe. Drugi, pak, tvrde da bi laici i kolporteri trebalo da dobijaju podršku iz desetka. Međutim„ čini se velika greška kada se desetak izdvaja od svrhe za koju se treba koristiti — za plate propovednicima...

Desetak je Gospodnji i oni koji se mešaju u njenu namenu biće kažnjeni gubikom svog nebeskog blaga ako se ne pokaju. Neka se Delo više ne koči time što se desetak preusmerava u razne druge kanale osim onog za koji ga je Gospod namenio. Za te druge projekte Dela treba osigurati darove. Njih treba podržati, ali ne iz desetka. Bog se nije promenio; desetak još uvek treba koristiti kao podršku propovedničkoj službi. (9T 247-250)

Uključeni su i biblijski učitelji

Naše konferencije traže obrazovane i školovane radnike, i upravo bi školama trebalo dati obilnu i razumnu podršku. Dato nam je jasno svetlo da bi oni koji služe u našim školama, koji proučavaju Božju reč, tumače Pismo i obrazuju učenike u Božjim stvarima, trebalo da imaju podršku novca od desetka. To uputstvo dato nam je pre mnogo vremena, a nedavno je više puta ponovljeno. (6T 215)

Nije fond za siromašne

Desetak je odvojen za posebnu namenu. On se ne sme smatrati fondom za siromašne. On mora biti u potpunosti posvećen za podršku onima koji nose Božju poruku svetu i ne bi smeo da bude preusmeravan u druge svrhe. (R&H, Dodatak, 1. decembar 1896.)

Nije za crkvene rashode

Bilo mi je pokazano da je pogrešno koristiti desetak za namirivanje tekućih crkvenih troškova. U tome je bilo odstupanja od tačnih uputstava. Bilo bi mnogo bolje kada biste se jeftinije oblačili, manje trošili na ugađanje sebi i negovali samoodricanje, pa tako pokrivali crkvene rashode. Tako ćete imati čistu savest. Međutim, vi svaki put zakidate Boga kada posegnete u riznicu za sredstvima kako biste zadovoljili tekuće troškove crkve. (Special Testimony to Battle Creek Church, str. 6,7; avgust 1896.)

22 - Pouka propovednika i crkvenih službenika

Na onima koji idu napred kao propovednici počiva svečana odgovornost koja je potpuno zanemarena. Neki uživaju u propovedanju, ali ne ulažu napore u lični rad u crkvama. Postoji velika potreba za upoznavanjem sa obvezama i dužnostima prema Bogu, naročito u pogledu davanja desetka. Naši propovednici bi se osećali žalosno oštećeni kada ne bi odmah bili plaćeni za svoj posao, ali da li će shvatiti da mora biti hrane u Božjoj riznici kojom će se izdržavati radnici? Ako propuste svoju dužnost da potpuno obučite vernike o vernom davanju Bogu onoga što je Njegovo, nastaće manjak sredstava u riznici koja bi trebala da podupire Gospodnje delo.

Onaj koji brine o Božjem stadu treba verno da obavlja svoju dužnost. Ako misli da bi to trebalo da prepusti nekom drugom zato što njemu nije prijatno, on nije veran radnik. Neka pročita u knjizi proroka Malahije reči kojima Gospod optužuje ljude za zakidanje Boga nedavanjem desetka. Silni Bog izjavljuje: „Prokleti ste, jer Me zakidate, vi, sav narod.“ (Malahija 3,9) Kada onaj koji služi u reči i doktrini vidi ljude da slede smer koji će na njih navući tu kletvu, kako može zanemariti svoju dužnost da im ne uputi upozorenje? Svakog vernika treba obučiti da bude veran u davanju desetka. (9T 250,251)

Obuka novih obraćenika

Radnik u delu ne sme da ostavi posao neobavljen zato što mu ne odgovara, misleći da će sledeći propovednik koji dolazi na njegovo mesto to učiniti umesto njega. Kada se to dogodi, kada sledeći propovednik nastavi posao prethodnika i iznese zahteve koje Bog ima prema svom narodu, neki se povuku govoreći: „Propovednik koji nam je doneo istinu nije spominjao takve stvari.“ I naljute se zbog tog poučavanja. Neki odbace plan desetka; oni odustaju i više ne idu sa onima koji veruju i ljube istinu. Kada im se otkriju druge doktrine, oni odgovaraju: „Tako nas nisu učili“, i oklevaju da krenu dalje. Koliko bi bilo bolje da je prvi glasnik istine verno i temeljno poučio te obraćenike u pogledu svih važnih pitanja, čak i ako bi ih manje prišlo crkvi zbog njegovih nastojanja. Bogu bi bilo draže da imamo šest temeljnih obraćenika istine nego šezdeset koji se samo tako nazivaju, a još uvek nisu istinski obraćeni.

Zadatak propovednika je da pouči one koji njegovim nastojanjima prihvataju istinu da treba donositi desetak u riznicu kao priznanje svoje zavisnosti od Boga. Novi obraćenici trebalo bi u potpunosti da budu prosvetljeni što se tiče njihove dužnosti da Gospodu vrate ono što je Njegovo. Zapovest o davanju desetka tako je jasna da niko nema izgovor zbog njegovog zanemarivanja. Onaj ko ne daje obuku o tom pitanju, ostavlja neobavljenim najvažniji deo svog posla.

Propovednici takođe moraju osvedočiti ljude u važnost nošenja drugih tereta u vezi sa Božjim delom. Niko nije izuzet iz dela dobročinstva. Ljude treba naučiti da svakom ogranku Božjeg dela treba da pruže svoju podršku i aktivno se uključe. Veliko misionsko polje je pred nama i ta se tema uvek mora iznova pokretati. Ljudi moraju da shvate da večni život neće steći slušaoci, već izvršitelji reči. I treba ih takođe naučiti da oni koji postaju učesnici Hristove milosti ne samo da treba da prinose svoja sredstva za napredovanje istine, već i da sebe daju Bogu bez zadržavanja. (GW 369-371)

Pastorova dužnost

Neka crkva imenuje pastore ili starešine koji su posvećeni Gospodu Isusu i neka vernici vide da su izabrani službenici koji će verno pristupiti poslu sakupljanja desetka. Ako se pokaže da pastori nisu sposobni za svoju dužnost, ako ne uspeju da uvere crkvu u važnost vraćanja Bogu onoga što je Njegovo, ako ne paze da li su njihovi članovi verni i donose li desetak, nalaze se u opasnosti. Zanemaruju blagoslov ili prokletstvo crkve. Trebalo bi ih razrešiti odgovornosti, a na njihovo mesto dovesti, ispitati i postaviti druge osobe.

Gospodnji glasnici bi trebalo da paze da vernici crkve verno ispunjavaju Njegove zahteve. Bog kaže da u Njegovoj kući treba da bude hrane, a ako se novac ne donosi u riznicu, ako pojedinci smatraju svojim pravom da desetak koriste kako im je drago, Gospod ih ne može blagosloviti. On ne može prihvatiti one koji misle da mogu da rade šta žele sa onim što je Njegovo. (R&H, Dodatak, 1. decembar, 1896.)

Odgovornost crkvenih službenika

Dužnost starešina i crkvenih službenika je da nauče vernike o ovom važnom pitanju i dovedu stvari u red. Kao Božji saradnici, crkveni službenici trebalo bi da iznesu jasno uputstvo o toj otkrivenoj temi. Sami propovednici trebalo bi da budu dosledni u sprovođenju svakog slova iz odredbi Božje reči. Oni koji su u crkvi na položajima od poverenja, ne bi smeli da budu nemarni, već trebaju da paze da članovi budu verni u obavljanju te dužnosti. ...Neka starešine i crkveni službenici slede uputstva Svete reči i naglašavaju svojim članovima nužnost vernosti u izvršavanju obećanja, davanju desetka i prinosa. (R&H, 17. decembar 1889.)

Naučiti siromašne da budu velikodušni

Često su oni koji primaju istinu siromasi ovoga sveta, ali zbog toga ne treba da imaju izgovor i zanemaruju one dužnosti koje počivaju na njima u vezi sa dragocenim svetlom koje su primili. Oni ne smeju dopustiti siromaštvu da ih spreči u sabiranju blaga na Nebu. Blagoslovi koji su dostupni bogatima ponuđeni su i njima. Ako su verni u korišćenju onoga što imaju, njihovo blago na Nebu će se uvećati u skladu sa njihovom vernošću. Njihov prinos čini dragocenim u očima Neba pobuda sa kojom deluju, a ne iznos kojim raspolažu. (GW 222)

Deo IV. - Svakome prema njegovim mogućnostima

23 - Načela pristavske službe

Da li mi kao pojedinci istražujemo Božju reč pažljivo i uz molitvu, kako ne bismo odstupili od njenih pravila i zahteva? Gospod neće gledati na nas sa odobravanjem ako Mu nešto uskraćujemo, bilo to malo ili veliko. Ako trošimo novac na zadovoljavanje ličnih sklonosti, razmislimo kakvo bismo dobro mogli da učinimo sa tim novcem. Stavimo na stranu i male i velike svote za svog Gospoda kako bi Delo moglo da nikne na novim mestima. Ako sebično trošimo toliko potreban novac, Gospod nas neće i ne može blagosloviti svojim priznanjem.

Kao pristavi Božje milosti, raspolažemo Gospodnjim novcem. Za nas znači mnogo, zaista mnogo, da budemo svakodnevno ojačani Njegovom bogatom milošću, kako bismo bili u stanju da razumemo Njegovu volju i budemo Mu verni u najmanjem isto kao i u bogatstvu. Kada to postane naše iskustvo, Hristova služba biće za nas stvarnost. Bog to zahteva od nas; i pred anđelima i pred ljudima trebali bi da pokažemo svoju zahvalnost za ono što je On učinio za nas. Za Božju dobrotu prema nama trebali bi da Mu uzvratimo proslavljanjem i delima milosti...

Da li svi vernici shvataju da im je sve što imaju dato kako bi se upotrebilo Bogu na slavu? Bog vodi dosledan izveštaj o svakom ljudskom biću na našem svetu. I kada dođe dan obračuna, verni pristav ne pripisuje sebi nikakve zasluge. On ne kaže: „Moj novac“, već: „Tvojim novcem je ovo stečeno.“ On zna da bez poverenog dara ne bi moglo da dođe do uvećanja. On smatra da je u vernom obavljanju pristavske službe samo vršio svoju dužnost. Kapital je bio Gospodnji i Njegovom snagom njemu je bilo omogućeno da uspešno posluje. Treba proslavljati samo Njegovo ime. Pristav zna da bi bez poverenog kapitala bankrotirao za večnost.

Gospodnje odobravanje prima gotovo sa iznenađenjem, ono je tako neočekivano. Međutim, Hristos mu kaže: „Dobro, slugo dobri i vjerni! U malom bio si Mi veran, nad mnogijem ću te postaviti; uđi u radost Gospoda svojega!“ (Matej 25,21; R&H, 12. septembar 1899.)

Kako Bog iskušava svoje pristave

Kako se čovek lako veže uz zemaljske stvari! Njegovu pažnju privlače kuće i imovine, a svoju dužnost prema bližnjima zanemaruje; prema njihovom spasenju ponaša se kao prema nečemu sa beznačajnim posledicama i zaboravlja na Božje zahteve. Ljudi grabe zemaljska blaga tako neumoljivo kao da će ih zadržati zauvek. Misle kako imaju pravo da raspolažu svojim sredstvima kako im odgovara, bez obzira na ono što je Gospod zapovedio ili kakve su potrebe njihovih bližnjih.

Oni zaboravljaju da im je sve što smatraju svojim samo povereno na upravljanje. Oni su pristavi Božje milosti. Bog im je poverio to blago da bi ih iskušao, kako bi mogli da pokažu svoj stav prema Njegovom delu i kako bi razotkrio misli njihovih srca. Gospodnjim novcem oni ne samo da trguju za prolazno vreme, već i za večnost, pa će upotrebom ili zloupotrebom svog talenata odrediti svoj položaj i poverenje u svetu koji dolazi. (R&H, 14. februar 1888.)

Praktično pitanje

Pristavska služba trebala bi da ima praktičan uticaj na sav Božji narod... Činjenje dobrih dela udahnuće duhovni život hiljadama sledbenika istine koji sada očajavaju zbog svoje tame. Ona će ih preobraziti iz sebičnih, lakomih obožavatelja bogaćenja, u iskrene, verne Hristove saradnike u spasavanju grešnika. (3T 387)

U korist Gospoda

Pristav se poistovećuje sa svojim Gospodom. On prihvata pristavsku odgovornost i deluje u korist svog Gospoda, radi onako kako radi i njegov Gospod na svom području. Interesi Gospoda postaju njegovi interesi. Položaj pristava je dostojanstven jer mu njegov Gospod veruje. Međutim, ako radi sebično i pretvara dobit stečenu trgovanjem dobrima svoga Gospoda u ličnu korist, on je izneverio poverenje koje mu je ukazano. (9T 246)

Sebično korišćenje bogatstva dokazuje neverstvo Bogu i pristavska sredstava čini onesposobljenim za veće poverenje Neba. (6T 391)

24 - Naši talenti

Ako je ispravno shvatimo, parabola o talentima iskorieniće pohlepu, koju Bog naziva idolopoklonstvom. (3T 387)

Bog je ljudima pozajmio talente — razum da stvara, srce da bude mesto za Njegov presto, ljubav da njome blagoslilja druge, savest da osudi greh. Svako je dobio nešto od Gospoda i svako treba da doprinese svojim delom u zadovoljavanju potreba Božjeg dela.

Bog želi da Ga Njegovi radnici smatraju Davaocem svega što imaju, da imaju na umu da sve čime raspolažu i što jesu dolazi od Onoga koji je predivan savetom i izvrstan delom. Osetljivi dodir ruke lekara, njegova moć nad nervima i mišićima, njegovo poznavanje delikatne strukture tela, sve dolazi od mudrosti božanske moći da se koristi za ublažavanje patnji čovečanstva. Veština kojom stolar rukuje čekićem, kovačeva snaga pod kojom odzvanja nakovanj, dolaze od Boga. On je ljudima poverio talente i želi da Ga pitaju za savet. Tako mogu da koriste svoje darove sa nepogrešivom umešnošću svedočeći da su Božji saradnici.

Imovina je talenat. Gospod šalje poruku svom narodu: „Prodajite što imate i dajite milostinju!“ (Luka 12,33) Sve što imamo Gospodnje je, bez ikakvog pitanja. On nas poziva da se probudimo i snosimo deo tereta za napredak Njegovog dela. Svaki hrišćanin treba da odigra svoju ulogu kao veran pristav. Božje metode su razumne i ispravne i mi bi trebalo da koristimo svoj novac vraćajući dobrovoljne prinose Bogu da održi svoje delo dovođenja duša Hristu. Velike i male svote trebale bi da teku u Gospodnju riznicu...

Govor je talenat. Od svih darova predatih ljudskoj porodici nijedan ne bi trebalo više da se ceni od dara govora. On treba da se koristi za objavljivanje Božje mudrosti i čudesne ljubavi. Tako treba objavljivati blaga Njegove milosti i mudrosti.

Spasitelj nam se otkriva putem reči. Ali Sveti Duh ne prebiva u srcu onoga ko je zlovoljan ako se neko drugi ne slaže sa njegovim mislima i planovima. Iz usta takvog čoveka dolaze oštre primedbe koje ožalošćuju Duha i razvijaju osobine koje su pre sotonske nego božanske. Gospod želi da oni koji imaju veze sa Njegovim Delom u svako doba govore Hristovom blagodaću. Ako ste izazvani, ne budite nestrpljivi. Pokažite blagodat za koju nam je Hristos dao primer u svom životu...

Snaga je talenat i treba je koristiti za proslavljanje Boga. Naše telo pripada Njemu. On je platio cenu otkupljenja za telo isto kao i za dušu... Bogu bolje služimo u snazi i zdravlju nego u nemoći i bolesti; zato treba da sarađujemo sa Bogom u brizi za naše telo. Ljubav prema Bogu važna je za život i zdravlje ljudi. Vera u Boga važna je za zdravlje. Da bismo imali savršeno zdravlje, naše srce mora biti ispunjeno ljubavlju, nadom i radošću u Gospodu...

Uticaj je talenat i to je snaga za dobro kada ga sveta vatra koju Bog potpali doda našoj službi. Uticaj svetog života oseća se i u domu i izvan njega. Praktična dobrota, samoodricanje i samopožrtvovanost, koji obeležavaju čovekov život, vrše pozitivan uticaj na one koji ga okružuju...

Prema sposobnostima primaoca

U Gospodnjem planu talenti se dele različito. Nekom je dao jedan talenat, nekom pet, a nekom deset. Ti talenti nisu povereni hirovito, već prema sposobnostima primaoca.

Rezultat će se tražiti prema darovanim talentima. Najveća obveza počiva na onom ko je postao pristav najvećih mogućnosti. Čovek koji ima deset hiljada dinara odgovoran je za sve što tih deset hiljada dinara može doneti ako se iskoriste pravilno. Onaj ko ima samo deset dinara, odgovoran je samo za taj iznos...

Gospodnje odobravanje dobija vernost kojom se upravlja onim što je povereno. Ako želimo da budemo priznati kao dobre i verne sluge, moramo da obavimo temeljan, posvećen posao za Gospoda. On će nagraditi marljivu, poštenu službu. Kada ljudi polože svoje poverenje na Njega, kada prepoznaju Njegovo saosećanje i dobrotu i kada budu išli ponizno pred Njim, On će sarađivati sa njima. Umnožiće njihove talente.

„Trgujte dok ne dođem“

Bog nam je poverio upravljanje Njegovim dobrima dok je odsutan. Svaki pristav treba da obavi poseban zadatak za napredak Božjeg carstva. Niko nije izuzetak. Gospod nas sve obvezuje rečima: „Trgujte dok se ja vratim.“ (Luka 19,13) Svojom mudrošću nam je dao smernice za upotrebu Njegovih darova. Talente govora, pamćenja, uticaja i imovine treba koristiti na Božju slavu i za napredak Njegovog carstva. On će blagosloviti ispravno korišćenje Njegovih darova.

Mi tvrdimo da smo hrišćani koji čekaju drugi dolazak našeg Gospoda na nebeskim oblacima. Šta ćemo onda učiniti sa našim vremenom, našim razumevanjem i našom imovinom koji nisu naši, ali su nam povereni da iskušaju našu čestitost? Donesimo ih Isusu. Upotrebimo svoje blago za napredak Njegovog dela. Tako ćemo slediti nalog: „Ne sabirajte sebi blaga na zemlji, gdje moljac i rđa kvari, i gdje lupeži potkopavaju i kradu; Nego sabirajte sebi blago na nebu, gdje ni moljac ni rđa ne kvari, i gdje lupeži ne potkopavaju i ne kradu. Jer gdje je vaše blago, ondje će biti i srce vaše.“ (Matej 6, 19-21; R&H, 9. april 1901.)

Svakom svoj posao

Neki misle da su talenti dati samo određenim miljenicima, uz isključenje ostalih koji, naravno, nisu pozvani da podele te napore ili nagrade. Međutim, u paraboli to nije prikazano tako. Kada je Gospodar kuće pozvao svoje sluge, On je svakom dodelio njegov posao. Cela Božja porodica uključena je u odgovornu upotrebu Gospodnjih dobara...

U većoj ili manjoj meri, svi su zaduženi za talente svog Gospoda. Duhovne, umne i telesne sposobnosti, uticaj, položaj, imovina, sklonosti i simpatije, sve su to dragoceni talenti koje treba koristiti u Gospodnjoj službi za spasavanje duša za koje je Hristos umro. (R&H, 26. oktobar 1911.)

Zašto su nam povereni talenti

Božji narod treba da shvati činjenicu da mu Bog nije dao talente kako bi se obogatio zemaljskim dobrima, već da bi ih uložio za postavljanje dobrog temelja koji će izdržati vreme koje je pred nama, pa čak i za večni život. (R&H, 8. januar 1895.)

25 - Odgovornost čoveka sa jednim talentom

Neki kojima je bio poveren samo jedan talenat izgovaraju se jer nemaju onoliko kao oni kojima su povereni mnogi talenti. Oni, kao i neverni pristav, sakrivaju taj jedan talenat u zemlju. Boje se da pokažu Bogu to što im je poverio. Oni učestvuju u svetovnim poduhvatima, ali ulažu malo ili ništa u Božje delo. Očekuju da oni koji imaju mnogo talenata ponesu teret posla, dok istovremeno smatraju da oni nisu odgovorni za njegov uspeh i napredak...

Tako postupaju mnogi koji kažu da ljube istinu. Oni zavaravaju ličniu dušu jer ih je sotona zaslepeo. Dok zakidaju Boga, sebe potkradaju još više. Lišili su se nebeskog blaga zbog svoje pohlepe i svog nevernog zlog srca.

Zato što imaju samo jedan talenat, oni se plaše da ga čuvaju sa Bogom, pa ga sakrivaju u zemlju. Osećaju olakšanje od odgovornosti. Njima je drago što istina napreduje, ali ne misle da su pozvani na samoodricanje i pomaganje u poslu ulaganjem ličnog truda i sredstava koja imaju, iako nemaju veliki iznos...

Talenti su povereni svima

Gospod je poverio talente svima — i onima gore i onima dole, bogatima i siromašnima; nekima više, a nekima manje, zavisno od njihovih sposobnosti. Blagoslov od Boga počivaće na onima koji su iskreni, koji vole i koji su vredni. Njihovo ulaganje biće uspešno i osiguraće duše za Božje carstvo i besmrtno blago za sebe. Svi su moralni saradnici i poverena su im nebeska dobra. Količina talenata srazmerna je sposobnostima koje neko ima.

Bog svakom čoveku daje zadatak i očekuje odgovarajuće rezultate u skladu sa njegovim talentima. On ne zahteva uvećanje od deset talenata od čoveka kome je dao samo jedan talenat. On ne očekuje da siromah daje milostinju kao čovek koji ima bogatstvo. On ne očekuje od slabog i bolesnog aktivnost i snagu kakvu ima zdrav čovek. Taj jedan talenat, upotrebljen na najbolji način, Bog će prihvatiti od čoveka „po onom što ima, a ne po onome što nema“ (2. Korinćanima 8,12).

Bog nas naziva slugama, što znači da nas je zaposlio da obavimo određeni posao i da snosimo odgovornost. On nam je pozajmio sredstva za ulaganje. Ona nisu naše vlasništvo i mi žalostimo Boga ako gomilamo ili trošimo dobra našega Gospoda kako nam se sviđa. Odgovorni smo za upotrebu ili zloupotrebu onoga što nam je Bog tako pozajmio. Ako taj kapital koji je Gospod stavio u naše ruke leži neiskorišćen ili ga zakopamo u zemlju, makar se radilo o samo jednom talentu, Gospod će nas pozvati na odgovornost. On ne zahteva naše, već ono što je Njegovo, s kamatom.

Svaki talenat koji se vraća Gospodu biće temeljno proučen. Dela i poverena sredstva Božjih slugu neće se smatrati nevažnim pitanjem. Sa svakim će se pojedincem rešavati lično i polagaće se račun o talentima koji su mu povereni, da se vidi da li ih je umnožio ili zloupotrebio. Nagrada će biti srazmerna talentima koji su umnoženi. Kazna će se odrediti prema tome da li su talenti bili zloupotrebljeni. (R&H, 23. februar 1886.)

Poverene talente treba koristiti

Niko ne treba da tuguje jer nema više talenata. Kada ljudi Bogu na slavu koriste talente koje im je dao, oni će napredovati. Nije sada vreme da očajavamo nad svojim položajem u životu i tražimo izgovor za zanemarivanje svojih talenata jer nemamo sposobnosti i položaj kao neko drugi govoreći: „O, kad bih imao njegove darove i sposobnosti, mogao bih da učinim više za svog Gospoda.“ Ako takve osobe koriste svoj jedini talenat mudro i dobro, to je sve što Gospod zahteva od njih...

Želja mi je da u svakoj crkvi budu preduzeti napori za podsticanje onih koji ne rade ništa. Neka Bog da da takvi shvate da će se od njih zahtevati samo taj jedan, razvijeni talenat; a ako ostanu samo na tom jednom talentu, suočiće se sa gubikom i tog jednog talenta i gubikom svoje duše. Želimo da vidimo promenu u našim crkvama. Domaćin se priprema za povratak i poziva svoje pristave na obračun talenata koje im je poverio. Neka se Bog tada smiluje onima koji ništa ne rade! Oni koji čuju pohvalu: „Dobro, slugo dobri i vjerni“, (Matej 25,21) dobro su radili na razvijanju svojih sposobnosti i umnožavanju sredstava Bogu na slavu. (R&H, 14. mart 1878.)

Neiskorišćeni talenti

Neki su spremni da daju onoliko koliko imaju i osećaju da Bog od njih ne traži ništa više, jer nemaju mnogo. Oni nemaju prihode od kojih bi mogli da uštede pošto zadovolje potrebe svoje porodice. Međutim, u tom mnoštvu ima dosta onih koji bi mogli da se upitaju: „Dajem li u skladu sa onim koliko sam mogao da imam?“ Bog je zamislio da oni iskoriste svoje snage tela i uma. Neki su zanemarili da razviju sposobnosti koje im je Bog dao. Čoveku je određeno da radi. Rad je povezan sa prokletstvom jer je posle pojave greha postao nužan. Koristan rad potreban je za telesnu, umnu i moralnu dobrobit čoveka. „Ne budite u poslu lenji“ (Rimljanima 12,11), nalog je nadahnutog apostola Pavla.

Nijedna osoba, bila bogata ili siromašna, ne može proslaviti Boga ako je lenja. Sav kapital koji mnogi siromasi imaju jesu vreme i telesna snaga, i to često protraće zbog sklonosti prema udobnom i bezbrižnom životu, tako da ne mogu ništa da donesu svom Gospodu u desetku i prinosima. Ako hrišćanima nedostaje mudrost da rade najbolje što mogu i pametno iskoriste svoje telesne i umne snage, oni bi sa blagošću i poniznošću uma trebali daprime uputstva i savete od svoje braće kako bi njihovo bolje prosuđivanje nadoknadilo njihove nedostatke. Mnogi siromašni ljudi koji su sada zadovoljni stanjem u kojem ne čine ništa za dobro svojih bližnjih ni za unapređenje Božjeg dela, mogli bi da učine mnogo kada bi hteli. Oni su isto odgovorni Bogu za svoj kapital u telesnoj snazi, kao što je bogataš odgovoran za svoj kapital u novcu. (3T 400)

Odgovornost za telesnu snagu

Videla sam da su oni koji nemaju imovinu, ali imaju telesnu snagu, odgovorni Bogu za tu svoju snagu. Oni bi trebalo da budu vredni u poslu i vatreni u duhu; ne bi smeli mirno da gledaju da oni koji imaju sredstva podnose sve žrtve. Videla sam da se i oni mogu žrtvovati i da je njihova dužnost da postupaju kao i oni koji imaju. Međutim, oni koji nemaju materijalnih sredstava često ne shvataju da mogu da se odreknu na mnogo načina — manje ulagati u svoje telo i zadovoljavanje ličnog ukusa i prohteva i tako uštedeti za Delo i steći blago na Nebu. (1T 115)

Oni koji imaju telesnu snagu treba da zaposle tu snagu u službi Bogu. Treba da rade svojim rukama i zarade sredstva koja će upotrebiti u Božjem delu. Oni koji mogu da dobiju posao treba verno da rade i iskoriste svaku priliku da pomognu onima koji ne mogu da ga nađu. (R&H, 21. avgusta 1894.)

Ne treba podsticati lenjost

Božja reč nas uči da onaj čovek koji neće da radi ne treba ni da jede. Gospod ne zahteva da ljudi koji teško rade izdržavaju one koji nisu vredni. Dangubljenje i bezvoljnost dovode do siromaštva i nemaštine. Ako te nedostatke ne uvide i ne isprave oni koji su u njima uljuljkani, sve što se čini u njihovu korist je poput sipanja blaga u košaru bez dna. Ali tu je i neizbežno siromaštvo, i trebalo bi da pokažemo nežnost i saosećanje prema onima koji su u nevolji. (R&H, 3. januar 1899.)

26 - Zakidanje Boga u službi koja Mu pripada

U redovima onih koji drže Subotu ima nekih koji su prionuli uz svoje zemaljsko blago. Ono je njihov bog, njihov idol i oni vole svoj novac, svoje farme, svoju stoku i svoja dobra više nego svog Spasitelja koji je zbog njihovog dobra postao siromašan da bi se oni Njegovim siromaštvom obogatili. Oni veličaju svoje zemaljske riznice smatrajući ih vrednijim od ljudskih duša. Da li će takvi čuti reči: „Valjaš, slugo dobri i verni“? Ne, nikada. Neopoziva naredba: „Odlazite od Mene“, iznenadiće njihova osećanja. Hristos ih ne može upotrebiti. Bili su lenje sluge koji su gomilali sredstva koja im je Bog dao, dok su njihovi bližnji stradali u tami i grehu.

Osećanja moje duše dopiru u dubinu ovoga problema. Da li će ljudi sa materijalnim sredstvima spavati dok ne bude prekasno? Dok Bog ne odbaci i njih i njihova blaga govoreći: „Hodite vi sad, bogati, plačite i ridajte za svoje ljute nevolje koje idu na vas. Bogatstvo vaše istruhnu, i haljine vaše pojedoše moljci. Zlato vaše i srebro zarđa, i rđa njihova biće svjedočanstvo na vas: izješće tijelo vaše kao oganj. Stekoste bogatstvo u pošljednje dane.“ (Jakov 5,1-3) Kakve će se stvari razotkriti u dan Božji, kada nagomilana blaga i zakinuti i prevareni radnici budu vikali protiv svojih vlasnika, onih koji su navodno bili dobri hrišćani i koji su laskali sebi da se drže Božjeg zakona, a voleli su dobitak više od Hristove otkupiteljske krvi i duša ljudi.

Sada je vreme da se svi late posla... Šta će mnogi odgovoriti u dan Božji kad On bude pitao: „Šta ste učinili za Mene, vi kojima sam dao svoje bogatstvo, svoju čast, svoje zakone i svoj život da vas spasim od propasti?“ Oni koji nisu učinili ništa ostaće bez reči toga dana. Jasno će videti greh svog nemara. Oni su zakidali Boga za službu života. Nisu ni na koga uticali na dobro. Nijednu dušu nisu doveli Isusu. Ništa nisu učinili za Gospoda i sada ne samo da su bez nagrade, već su u večnom gubitku. Oni stradaju zajedno sa zlima iako su govorili da su Hristovi sledbenici. (R&H, 14. mart 1878.)

Veliki greh takozvanih hrišćana

Svakom čoveku bez obzira na njegovu delatnost ili zanimanje, Božje delo trebalo bi da bude na prvom mestu; on ne samo da bi trebalo da koristi svoje talente za unapređivanje Gospodnjeg dela, već bi trebalo da neguje svoje sposobnosti do krajnjih granica. Mnogi posvećuju mesece i godine napretku u delatnosti ili zanimanju kako bi postali uspešni radnici u svetu; pa ipak ne preduzimaju neke posebne napore da neguju one talente koji bi ih učinili uspešnim radnicima u Gospodnjem vinogradu. Oni izopačuju svoju moć, zloupotrebljavaju svoje talente. Pokazuju nepoštovanje prema svom nebeskom Gospodu. To je veliki greh nazovi Božjeg naroda. Oni služe sebi i svetu. Možda se nazivaju mudri, uspešni finansijeri, ali oni ne umnožavaju talente korišćenjem, one talente koje im je Bog dao za Njegovu službu. Svete veštine razvijaju se vežbanjem, a duhovne slabe zbog neaktivnosti. (R&H, 1. januar 1884.)

Greh nemara

Kada bi oni čiji talenti rđaju zbog nedelovanja potražili pomoć Božjeg Duha i prionuli na posao, videli bismo mnogo više ostvarenog. Hitni pozivi za pomoć trebalo bi da uznemire srca, a odgovor da glasi: „Učinićemo sve što možemo u svojoj slabosti i neznanju i tražiti od Velikog Učitelja mudrost.“ Da li je moguće da će usred svih tih otvorenih vrata da se učini nešto korisno, usred tih očajničkih poziva u pomoć, muškarci i žene sedeti skrštenih ruku ili će ih uposliti samo u sebične svrhe za zemaljske ciljeve?

„Vi ste videlo svetu„(Matej 5,12), rekao je Isus svojim učenicima. Ali kako ih je malo svesno lične moći i uticaja, kako samo nekolicina shvata šta bi mogla da učini da bude na pomoć i blagoslov drugima. Oni zamotavaju svoj talenat u krpu i zakopavaju ga u zemlju, a laskaju sebi da se odlikuju hvale vrednom poniznošću. Međutim, nebeske knjige svedoče protiv tih besposličara i beleže ih kao lenje, zle sluge koji bolno greše protiv Boga zanemarujući posao koji im je dao. Oni neće imati izgovor za nesposobnost kada nebeski zapisi budu otvoreni, otkrivajući njihov očigledan nemar.

Bez obzira na to koji nam je talenat poveren, mi smo dužni da ga koristimo u službi Bogu, a ne u službi nagomilavanja bogatstva...

Oni koji skrivaju svoje talente u zemlju odbacuju mogućnost da dobiju krunu ukrašenu zvezdama. Sve dok ne nastupi velika završnica poslednjeg suda, neće biti poznato koliko je muškaraca i žena to činilo niti koliko je života propalo u tami zbog toga što su Bogom dani talenti za poslovanje bili zakopani umesto da su bili iskorišćeni u službi Darodavca...

Ljudi... mogu biti zainteresovani za rudnike koji donose bogatu zaradu u zlatu i srebru. Oni posvećuju ceo život zgrtanju u zemaljske riznice, ali umiru i ostavljaju sve iza sebe. Oni ne mogu poneti ni jedan novčić sa sobom da im bude koristan u veličanstvenom drugom svetu. Da li su ti ljudi mudri? Zar su skrenuli s uma kada dopuštaju da im dragoceni časovi iskušenja prolaze, a oni se ne pripremaju za budući život? Oni koji su mudri položiće „neprolazno blago na nebesima“ — „da tako sebi osiguraju sigurno blago za budućnost kako bi ostvarili pravi život“. (Luka 12,33; 1. Timotiju 6,19). Ako želimo da osiguramo trajno bogatstvo, počnimo sada da prenosimo svoje blago na drugu stranu i naše srce biće tamo gde je naše blago. (R&H, 7. oktobar 1884.)

27 - Suočavanje sa Sudom

Bog ne tera nikoga da Ga voli i bude poslušan Njegovom zakonu. On je svoju neizrecivu ljubav prema čoveku pokazao u planu otkupljenja. Izlio je blago svoje mudrosti, dao je najdragoceniji dar Neba da bismo bili silno pokrenuti na ljubav prema Njemu i uskladili se sa Njegovom voljom. Ako odbacimo takvu ljubav i ne dopustimo da On upravlja našim životom, delujemo na ličnu propast i na kraju ćemo se suočiti sa večnim gubikom.

Bog želi dobrovoljnu službu iz srca. On nas je obdario spososbnostima prosuđivanja, veštinama, materijalnim sredstvima i uticajem kako bismo ih upotrebili na dobrobit čovečanstva i pokazali Njegov duh pred svetom. Dostupne su nam dragocene mogućnosti i prednosti i ako ih zanemarimo, mi zakidamo druge, varamo ličniu dušu i sramotimo svog Stvoritelja. Ne bismo želeli da se suočimo sa tim prezrenim mogućnostima i zanemarenim prednostima u dan Suda. Naši večni interesi za budućnost zavise od sadašnjeg savesnog obavljanja dužnosti na razvijanju talenata koje nam je Bog poverio za spasenje duša...

Položaj i uticaj, koji se toliko cene, ne bi trebalo da budu izgovor za loše upravljanje Gospodnjim dobrima. Posebna Božja pažnju treba da nas podstakne da vršimo svesrdnu službu iz ljubavi prema Njemu, ali mnogi koji su tako blagosloveni, zaboravljaju na Davaoca i postaju nemarni, prkosni i rasipni. Oni obeščašćuju nebeskog Boga i šire uticaj koji donosi prokletstvo i uništava njihove bližnje. Oni ne gledaju kako da umanje patnje onih u potrebi. Oni ne izgrađuju Božje delo. Oni ne žele da isprave nepravde koje su učinjene nevinima, ne bore se za prava udovica i siročadi niti otkrivaju uzvišen karakter pred uticajnima i nepoznatim pokazujući duh dobročinstva i vrline. Naprotiv, oni zakidaju radnika, prevarom zadržavaju nadoknadu za trud, varaju nevinog, pljačkaju udovicu i gomilaju blago natopljeno krvlju duša. Oni će morati da polože račun Bogu. Ti ljudi ne sprovode volju nebeskog Oca i oni će čuti oštru naredbu: „Idite od Mene koji činite bezakonje!“ (Matej 7,2; R&H, 14. februar 1888.)

Neočekivano saznanje

Do kakvih ćemo sve otkrića doći u dan Suda! Za mnoge koji su se nazivali hrišćanima videće se da uopšte nisu bili Božje sluge, već da su služili sebi. U središtu je bilo njihovo „ja“, samoljublje je bilo njihov životni moto. Živeći da ugode sebi i da zadobiju za sebe sve što su mogli, oni su osakatili i oslabili sposobnosti i snage koje im je Bog poverio. Nisu bili pošteni prema Bogu. Njihov život bio je dugotrajan plan pljačkanja. Takvi se sada žale protiv Boga i svojih bližnjih jer nisu priznati i omiljeni kako su mislili da bi trebali biti. Ali će se njihova nevera pokazati onog dana kada Gospod bude osudio svaki pojedini slučaj svih ljudi. On će se vratiti i „Videće razliku između pravednika i bezbožnika, između onoga koji služi Bogu i onoga koji Mu ne služi“. (Malahija 3,18)

Toga dana će oni koji misle da će Bog prihvatiti siromašan prinos i bezvoljnu službu biti razočarani. Bog neće staviti svoj pečat na delo bilo kog čoveka, uticajnog ili nepoznatog, bogatog ili siromašnog, koje nije bilo učinjeno iz srca, verno i sa upozorenjem usmerenim samo na Njegovu slavu. Međutim, oni koji su pripadali Božjoj porodici ovde dole, koji su proslavljali Njegovo ime i stekli iskustvo koje će ih učiniti carevima i sveštenicima Bogu, oni će biti prihvaćeni kao verne sluge. Njima će biti upućene reči: „Dobro, slugo dobri i vjerni... Uđi u radost Gospodara svojega!“ (Matej 25,23; R&H, 5. januar 1897.)

Ne rečima, već delom

Kada svi slučaji budu izneseni pred Boga, nikada se neće postaviti pitanje: „Šta su ispovedali“, već: „Šta su učinili?“, „Da li su bili izvršioci reči“, „Da li su živeli za sebe ili su činili dobro, dela dobrote i ljubavi brinući se za druge više nego za sebe i odricali se sebe da bi mogli blagosloviti druge?“

Ako zapis pokaže da je njihov život bio takav, da je njihov karakter bio obeležen nežnošću, samoodricanjem i dobrotom, oni će primiti ispunjenje obećanja i blagoslov od Hrista: „Dobro, slugo dobri i vjerni“, „Hodite blagosloveni Oca Mojega; primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja svijeta!“ (Matej 25,23.34)

Hrista izrazito žalosti i ranjava naša sebična ljubav i ravnodušnost prema bolu i potrebama drugih. (R&H, 13. jul 1886.)

Obećanje vernom pristavu

Mnogo znači sejati pored svake vode. To znači stalno donositi darove i prinose. Bog će se pobrinuti za sredstva kako bi verni pristav Njegovih poverenih dobara bio zbrinut svime i kako bi mogao obilovati za svako dobro delo. „Kao što je pisano: prosu, dade siromasima; pravda njegova ostaje vavijek. A koji daje seme sijaču, daće i hljeb za jelo: i umnožiće seme vaše, i daće da uzrastu žita pravde vaše.“ (2. Korinćanima 9,9.10) O semenu posejanom iz pune, izdašne ruke, brine se Gospod. Onaj ko daje sejaču seme, daje svom radniku sve što mu je potrebno da sarađuje sa Darodavcem semena. (9T 132)

Deo V. - Pristavi dobara

28 - Bogatstvo kao povereni talenat

Hristovi sledbenici ne treba da preziru bogatstvo; oni bi trebalo na bogatstvo da gledaju kao na talenat poveren od Gospoda. Mudrim korišćenjem Njegovih darova mogli bismo da budemo na večnom dobitku, ali moramo imati na umu činjenicu da nam Bog nije dao bogatstvo na korišćenje kako mi želimo, za udovoljavanje prohtevima, da dajemo ili uskraćujemo proizvoljno. Ne bi trebalo da koristimo bogatstvo na sebičan način posvećujući ga samo ličnom uživanju. Takvo ponašanje nije ispravno prema Bogu ni prema našim bližnjima i na kraju donosi samo teškoće i nevolje...

Svet neguje pažnju prema bogatima i gleda na njih kao na nekoga ko je vredniji od poštenog siromaha, ali bogati razvijaju svoj karakter onako kako koriste darove koji su im povereni. Oni životom pokazuju da li im se večna dobra mogu poveriti. I siromašni i bogati odlučuju o svojoj večnoj sudbini i obznanjuju da li su pouzdani primaoci baštine svetih u svetlosti. Oni koji sebično koriste svoje bogatstvo u ovom svetu, otkrivaju osobine karaktera koje pokazuju šta bi učinili da su imali veće prednosti i imali neprolazno blago Božjeg carstva. Sebična načela koja se sprovode na Zemlji nisu načela koja će vladati na Nebu. Na Nebu su svi jednaki...

Zašto se nagomilane dragocenosti nazivaju nepošteno stečenim bogatstvom? To je zato što se sotona koristi svetovnim blagom da uhvati u zamku, prevari i zavede duše kako bi ih odveo u propast. Bog je dao uputstva o tome kako bi oni trebalo da upotrebe Njegova dobra na zadovoljavanje potreba čovečanstva koje pati, na širenje Njegovog dela, na izgradnju Njegovog carstva u svetu, na slanje misionara u daleke krajeve i na širenje istine o Hristu u sve delove sveta. Ako se od Boga poverena sredstva ne upotrebe tako, zar Bog neće osuditi za takav nemar? Duše stradaju u svojim gresima, dok vernici koji tvrde da su hrišćani koriste poverena Božja sveta sredstva na zadovoljavanje nesvetih sklonosti — na udovoljavanje sebi.

Kako se sredstva rasipaju

Kako se velika količina Božjeg poverenog blaga potroši na kupovinu duvana, piva i žestokih pića! Bog je zabranio takvu upotrebu jer narušava ljudsko zdravlje. Njihovim uživanjem žrtvuje se zdravlje, pa se i sam život prinosi na oltar sotoni. Izopačeni apetit prouzrokovaće slabljenje mozga, pa ljudi neće moći da misle oštro i jasno. Praviće planove kako bi ostvarili prolazne interese i mnogo manje će uključivati razum u svoj verski život. Nisu sposobni da razaznaju da su svete i večne stvari dragocenije od svetovnih i prolaznih.

Sotona je izumeo mnoge načine rasipanja sredstava koja je Bog dao. Kartanje, klađenje, kockanje, konjske trke i pozorišne predstave, sve su to njegove izmišljotine i on navodi ljude da se zanose takvom zabavom tako zdušno, kao da će tako zadobiti dragocenu milost večnog života. Ljudi ulažu velike svote u ta zabranjena uživanja, a rezultat je da je njihova, od Boga dana snaga, koja je kupljena krvlju Sina Božjega, oslabljena i pokvarena. Telesne, moralne i umne sposobnosti koje je Bog dao ljudima i koje pripadaju Hristu, koriste se u službi sotoni i u odvraćanju ljudi od pravednosti i svetosti.

Sve je smišljeno tako da odvrati um od onoga što je plemenito i čisto, a granična crta biće dosegnuta kada stanovnici Zemlje postanu pokvareni kao stanovnici pretpotopnog sveta...

Kao u Nojeve dane

Ako pogledamo sliku vremena pre potopa i zatim obratimo pažnju na navike i postupke današnjeg društva, videćemo da naš svet brzo sazreva za zla poslednjih dana. Ljudi su pokvarili Zemlju svojim grešnim delovanjem. Sotona igra igru života za duše ljudi. Izvršioci Hristovih reči postaće svesni da će morati da paze u neprestanoj molitvi kako ne bi bili navedeni u napast.

Izgleda da mnogi ne cene činjenicu da novac koji nepotrebno troše na zabavu, koja samo uzbuđuje dušu i postavljaja temelje kvarenju njihovih moralnih načela, pripada Gospodu. Oni koji troše novac na zadovoljavanje sebičnih želja, udovoljavaju i slave neprijatelja svake pravednosti. Da su okrenuli svoje srce Bogu, oni bi upotrebili svoj novac na blagoslov i podizanje svojih bližnjih, za ublažavanje siromaštva i patnje. U našem svetu hara glad, beda, bolesti i smrt; pa ipak koliko ih se malo odriče svojih grešnih preterivanja! Sotona izmišlja sve što može da potpuno zaokupi pažnju ljudi, kako ne bi imali vremena da razmisle o pitanju: „Šta je sa mojom dušom?“

Hristovo zanimanje za ljudsku porodicu

Vlasnik svih naših zemaljskih dobara došao je na naš svet u ljudskom obličju. Reč je postala telo i nastanila se između nas. Mi ne možemo da shvatimo koliko je Bog duboko zainteresovan za ljudsku porodicu. On zna vrednost svake duše. Kako je žalostan kada vidi svoju otkupljenu baštinu začaranu sotonskim izumima!

Jedino zadovoljstvo koje sotona ima igrajući igru života za duše ljudi jeste zadovoljstvo što ranjava Hristovo srce. Iako je bio bogat, Hristos je radi nas postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili. Pa ipak, bez obzira na tako veliku žrtvu, većina ljudi u svetu dopušta da im zemaljska imovina zaseni nebesku privlačnost. Oni su srcem prionuli za zemaljske stvari i odvratili se od Boga. Kako je bolna posedica greha jer ljudi ne žele da se dozovu pameti i shvate koliko je nerazumno dopustiti neumerenoj strasti prema zemaljskim stvarima da izbaci Božju ljubav iz srca. Kada je Božja ljubav proterana, brzo je zamenjuje ljubav prema svetu i popunjava prazan prostor. Samo Gospod može da očisti hram duše od moralnog zagađenja.

Isus je dao svoj život za život sveta i On u čoveku vidi beskonačnu vrednost. On čezne za tim da čovek ceni sebe i razmisli o svom budućem blagostanju. Ako je oko bistro, celo telo biće puno svetlosti. Ako je duhovni vid jasan, u nevidljivim stvarnostima videće se njihova istinska vrednost, a posmatranje večnog sveta dodaće zadovoljstvo ovom svetu.

Hrišćanin će biti ispunjen radošću u onolikoj meri u kolikoj je verni pristav dobara svoga Gospoda. Hristos želi da spase svakog Adamovog sina i kćer. On podiže svoj glas upozorenja kako bi razbio čaroliju koja je svezala dušu u zatočeništvo robovanja grehu. On preklinje ljude da se odreknu svoje slepe privrženosti. Pred njih stavlja sliku plemenitijeg sveta i kaže: „Ne sabirajte sebi blago na zemlji.“ (Matej 6,19)

Prefinjena iskušenja

Hristos vidi opasnost u kojoj se nalazimo; On poznaje prefinjena iskušenja i neprijateljevu snagu, jer je iskusio sotonina kušanja. On je dao svoj život kako bi Adamovim sinovima i kćerima osigurao probno razdoblje. Sa posledicama Adamove neposlušnosti i prestupima pred sobom, sa većom svetlošću koja blista nad njima, oni su pozvani da dođu Njemu i nađu spokoj svojim dušama. Međutim, što je svetlost veća i jasnije upozorenje na opasnost, to će biti veća osuda onih koji se okreću od svetlosti ka tami. Hristove reči previše su ozbiljne da bi ih zanemarili.

Ljude pokreće nerazumna želja za umnožavanjem zemaljske imovine. Pribegava se svakoj vrsti nepoštenja kako bi se nagomilalo bogatstvo. Ljudi obavljaju svoje poslovne poduhvate sa velikim žarom, kao da će uspeh u tom smeru biti jemstvo za ulazak u Nebo. Oni ulažu Gospodnji povereni kapital u zemaljska dobra, a nema sredstava kojima bi se unapredilo Božje carstvo na ovom svetu olakšavanjem duševnih i telesnih patnji stanovnika sveta. Mnogi koji tvrde da su hrišćani, ne pokoravaju se Hristovoj zapovesti koja glasi: „Nego sabirajte sebi blago na nebu, gdje ni moljac ni rđa ne kvari, i gdje lupeži ne potkopavaju i ne kradu.“ (Matej 6,20)

Gospod neće prisiljavati ljude da postupaju pravedno, ljube milosrđe i hode ponizno sa svojim Bogom; On stavlja pred čoveka dobro i zlo i ukazuje mu na siguran rezultat ako bude sledio jedan ili drugi smer. Hristos nas poziva: „Sledite Me.“ Međutim, niko nas ne prisiljava da hodamo Njegovim stopama. Ako ipak hodamo, to je posledica svesnog izbora. Dok gledamo na Hristov život i karakter, u nama se budi snažna želja da budemo slični Njemu po karakteru, i polako upoznajemo Gospoda i učimo Njegove korake koji su za nas već pripremljeni kao jutro koje sviće. Tada shvatamo da je „put pravednički kao svijetlo vidjelo, koje sve većma svijetli dok ne bude pravi dan“. (Priče Solomunove 4,18; R&H, 31. mart 1896.)

Sticanje bogatstva nije greh

Biblija ne osuđuje bogatog čoveka zato što je bogat; ona sticanje bogatstva ne proglašava grehom niti kaže da je novac koren sveg zla. Naprotiv, Sveto pismo navodi da je Bog taj koji daje snagu da se zaradi bogatstvo. I ta sposobnost dragoceni je talenat ako je posvećen Bogu i unapređuje Njegovo delo. Biblija ne osuđuje genija ili umetnost, jer oni dolaze od mudrosti koju Bog daje. Mi ne možemo učiniti da srce bude čistije ili svetije ako obučemo kostret ili izbacimo iz kuće sve ono što je udobno, ukusno i praktično.

Sveto pismo nam poručuje da je bogatstvo opasno samo kada se zamenjuje sa neprolaznim blagom. To se događa kada zemaljsko i prolazno obuzme misli, sklonosti i predaju na koju samo Bog ima pravo; tada ono postaje zamka. Oni koji menjaju večnu slavu za malo zemaljskog sjaja i svetlucavih ukrasa, večne stanove za kuće koje su njihove samo nekoliko godina u najboljem slučaju, čine nerazuman izbor. Takav izbor je napravio Isav kada je prodao svoje prvenaštvo za tanjir variva, Valam kada je odbacio Božju pažnju za nagrade miđanskog cara i Juda kada je za trideset srebrnika izdao Gospoda slave.

Ljubav prema novcu Božja reč osuđuje kao koren svih zala. Novac je sam po sebi Božji dar ljudima ako se koristi verno u Njegovoj službi. Bog je blagoslovio Avrama i obogatio ga stokom, srebrom i zlatom. Biblija navodi da je Bog u znak svoje božanske pažnje dao Davidu, Solomonu, Josafatu i Jezekiji mnogo bogatstva i veliku čast.

Kao i drugi Božji darovi, imenovanje bogatstva donosi veliku odgovornost i mnoga iskušenja. Koliko je onih koji su u nevolji ostali verni Bogu, a pali pod uticajem blještave privlačnosti blagostanja. Posedovanjem bogatstva otkriva se pohlepna strast sebične naravi. Svet je danas proklet zbog pohlepe i poroka obožavaoca bogatstva. (R&H, 16. maj 1882.)

Potreban je talenat za upravljanje finansijama

Onima koji pripadaju višim društvenim slojevima treba pristupati blago i sa bratskim poštovanjem. To društvo bilo je previše zanemarivano. Gospodnja volja je da ljudi kojima je On poverio mnoge talente čuju istinu na način drugačiji od onog na koji su je slušali u prošlosti. Poslovni ljudi na uglednim položajima, koji imaju velike sposobnosti u domišljatosti i koji su vrlo obrazovani i inteligentni, moraju biti među prvima koji će čuti evanđeoski poziv.

Ima ljudi u svetu koji imaju od Boga datu sposobnost organizacije, koji su potrebni za unapređivanje Dela u ove poslednje dane. Ne moraju svi da budu propovednici; potrebni su ljudi koji će moći da preuzmu upravljanje ustanovama i fabrikama, ljudi koji će na našim konferencijama delovati kao vođe i edukatori. Bogu su potrebni ljudi koji mogu da vide unapred i prozru šta treba učiniti, ljudi koji mogu delovati kao verni finansijski stručnjaci, ljudi koji će stajati čvrsto kao stena uz načela u sadašnjoj krizi i u opasnostima koje mogu iskrsnuti u budućnosti. (R&H, 8. maj 1900.)

29 - Načini sticanja dobara

Ima ljudi, čak i među adventistima sedmoga dana, koji su pod osudom Božje reči zbog načina na koji su stekli svoju imovinu i kako je koriste, delujući kao da je to njihovo vlasništvo, kao da su je oni stvorili, bez obzira na Božju slavu i bez iskrene molitve da ih usmeri u sticanju ili korišćenju te imovine. Oni drže zmiju koja će ih ugristi kao otrovnica.

O svom narodu Bog kaže: „Ali će trgovina njegova i zasluga njegova biti posvećena Gospodu, neće se ostavljati ni čuvati.“ (Isaija 23,18) Međutim, mnogi koji tvrde da veruju u istinu nemaju Boga u svojim mislima, kao ni pretpotopni ljudi ili stanovnici Sodoma. Pomisao na Boga, probuđena Svetim Duhom, pokvarila bi sve njihove spletke. Samo ja, ja, ja... njihov je bog, njihova alfa i omega.

U sticanju novca hrišćani su sigurni samo kada im Bog daje uputstva i kada ga koriste preko kanala koje On može da blagoslovi. Bog nas poziva da Ga proslavljamo u korišćenju Njegovih dobara da bismo bili blagosloveni i da možemo blagosloviti druge. Oni koji su usvojili svetovno načelo i odbacili Božje odredbe, koji grabe sve što mogu da prisvoje u novcu ili robi, jadni su, zaista jadni, jer Bog to neodobrava. Hode stazama po ličnom izboru i sramote Boga, istinu, Njegovu dobrotu, Njegovu milost i karakter.

Sada, u vreme iskušenja, svi smo na ispitu i suđenju. Sotona radi svojim zavođenjem i podmićivanjem, a neki misle da su ostvarili fantastične rezultate ličnim sposobnostima. Međutim, dok su mislili da sigurno napreduju pa su se uljuljkivali u sebičnost, shvatili su da Bog može brže rasturiti nego što oni mogu sakupiti. (TM 335,336)

Poštenje u poslovanju

Onako kako se odnosimo prema svojim bližnjima čineći im sitna nepoštenja ili veće prevare, tako ćemo se odnositi i prema Bogu. Ljudi koji istraju u nepoštenju sprovodiće svoja načela dok isto tako varaju svoje duše i gube Nebo i večni život. Oni žrtvuju čast i veru za nepoznatu svetovnu prednost. Takvih ima i u našim redovima i oni će morati da dožive šta znači biti nanovo rođen ili neće videti Božje carstvo. Poštenje treba da krasi svako delo u našem životu. Nebeski anđeli istražuju posao koji nam se stavlja u ruke i tamo gde dolazi do odstupanja od načela istine, u knjige upisuju ocenu „nedovoljan“.

Isus kaže: „Ne sabirajte sebi blaga na zemlji, gdje moljac i rđa kvari, i gdje lupeži potkopavaju i kradu!“ (Matej 6,19) Blago je sve ono što zaokuplja um i pažnju, a isključuje Boga i istinu.

Ljubav prema novcu koja pokreće na sticanje zemaljskog blaga, bila je glavna strast u vreme Jevreja. Uzvišena i večna gledišta bila su podređena zgrtanju zemaljskog bogatstva i sticanju uticaja. Svetovnost je preotela mesto Bogu i veri u duši. Gramziva pohlepa za bogatstvom pokazala je zapanjujući, očaravajući uticaj na život koji je dao rezultate izopačenjem plemenitosti i kvarenjem onoga što je ljudsko u čoveku, dok su se utapali u propast. Naš Spasitelj je uputio ozbiljno upozorenje protiv nagomilavanja zemaljskog blaga.

Sve grane poslovanja, sva zanimanja su pod Božjim okom i svakom hrišćaninu je data mogućnost da učini nešto u delu za Učitelja. Bilo da rade u polju, u skladištu ili u računovodstvenoj kancelariji, ljudi će biti odgovorni Bogu za mudro i čestito zapošljavanje svojih talenata. Oni su odgovorni Bogu za svoj rad kao i propovednik koji se trudi u rečima i nauci. Ako ljudi stiču imovinu na način koji Božja reč ne odobrava, oni žrtvuju načela poštenja. Prekomerena želja za dobikom dovešće čak i verne Hristove sledbenike do toga da imitiraju običaje sveta. Oni će biti u opasnosti da osramote svoju veru varanjem u trgovanju, tlačenjem udovica i siročadi i lišavanjem stranca njegovih prava. (R&H, 18. septembar 1888.)

Razum i poštenje u svakom poslu

Svetost Gospodu bila je velika odlika Otkupiteljevog života na Zemlji, i Njegova je volja da ona obeležava život Njegovih sledbenika. Njegovi radnici treba da rade nesebično i verno, i moraju da obrate pažnju na korisnost i uticaj svakog radnika. Sva njihova dela i sve poslovne poduhvate treba da obeležavaju razum i čistoća. On je svetlost sveta. U Njegovom delu ne sme biti mračnih uglova gde se čine nepoštena dela. Nepravda je nešto što najviše vređa Boga. (R&H, 24. jun 1902.)

Iskušenja odbijena

Bog jasno kaže da svi koji tvrde da Mu služe treba da se rukovode ispravnim načelima. Svaki pravi Hristov sledbenik će svaki poslovni poduhvat smatrati delom svoje vere, baš kao što je i molitva deo njegove vere...

Sotona svakoj duši nudi carstva ovoga sveta u zamenu za pokoravanje njegovoj volji. Bila je to veliko iskušenje sa kojim se suočio Hristos u pustinji. I tako on govori mnogim Hristovim sledbenicima. Ako budete sledili moje poslovne metode, nagradiću vas bogatstvom. Svaki hrišćanin će u nekom trenutku naići na ispit koji će otkriti njegove slabe tačke karaktera. Ako se odupre napasti, izvojevaće dragocenu pobedu. On mora da odluči da li će služiti Hristu ili će postati sledbenik varalice i njegov obožavalac. (Signs, 24. februar 1909.)

Zapis u glavnoj nebeskoj knjizi

Običaji sveta nisu merilo za hrišćanina. On se ne sme povoditi njegovim varkama, nasamarivanjem i otimačinama. Svako nepravedno delo protiv bližnjeg predstavlja kršenje zlatnog pravila. Svako zlo učinjeno Božjoj deci učinjeno je samom Hristu. Svaki pokušaj da se iskoristi nečije neznanje, slabost ili zla sreća beleži se kao prevara u nebeskim knjigama. Onaj ko se zaista boji Boga, radije će teško raditi danju i noću, i jesti hleb siromaštva nego da popusti strasti za sticanjem dobitka na štetu udovica ili siročadi, ili da strancu uskrati njegova prava.

Najmanje udaljavanje od onoga što je pravo ruši barijere i priprema srce da čini veće nepravde. Upravo u onoj meri u kojoj čovek dopušta sebi da stiče korist na štetu drugog, njegova duša postaje neosetljiva za uticaj Božjeg Duha. Dobitak stečen po takvoj ceni strahoviti je gubitak. (Istorija proroka i careva, str. 415.516)

Žrtvovanje načela

Često vidimo ljude na visokim položajima od poverenja, Hristove sledbenike, koji su od vere napravili olupinu. Na njih dolazi iskušenje i oni žrtvuju svoja verska načela i saznanja kako bi osigurali zemaljsko blago. Zagrizli su sotonin mamac. Hristos je pobedio, čime je omogućio i čoveku da pobedi, ali čovek se stavlja pod vođstvo gospodara ovoga sveta i istupa ispod zastave Isusa Hrista prelazeći u redove neprijatelja. Sve njegove snage posvećene su dobitku i on obožava druge bogove umesto Gospoda.

Svetovan čovek nije zadovoljan sadašnjom dovoljnošću ili čak bogatstvom. On uvek želi veće bogatstvo, i svaku misao i svaku sposobnost usmerava u tom pravcu. (R&H, 1. mart 1887.)

Pohlepno i sebično postupanje

Upućujem poziv svojoj braći u veri da neguju blago srce. Bez obzira na to kakav je vaš poziv ili položaj, ako negujete sebičnost i pohlepu, nad vama će biti Gospodnje nezadovoljstvo.

Ne pravite od Božjeg dela izgovor za pohlepno i sebično postupanje prema bilo kome, čak ako je u pitanju neki tekući poslovni poduhvat koji ima veze sa Njegovim delom. Bog neće primiti sa odobravanjem nikakav dobitak koji je u Njegovu riznicu donesen sebičnim poslovanjem. Svaki čin koji ima veze sa Njegovim Delom pod božanskim je nadzorom. Svaki varljivi poduhvat, svaki pokušaj da se iskoristi čovek pod pritiskom okolnosti, svaki plan za kupovinu njegovog zemljišta ili imovine ispod stvarne vrednosti neće biti prihvatljiv za Boga, čak ako je tako stečen novac namenjen za Njegovo delo. Cena krvi jedinorođenog Božjeg Sina plaćena je za svakog čoveka i treba poslovati pošteno i isto se odnositi prema svakom čoveku kako bi se sprovodila načela Božjeg zakona...

Ako je brat koji se mučio u Božjem delu bez ličnog dobitka telesno oslabio i više ne može da radi svoj posao, neka ne bude odbačen i prisiljen na preživljavanje. Dajte mu sredstva za život, jer zapamtite da on pripada Božjoj porodici i da ste svi vi braća. (R&H, 18. decembar 1894.)

30 - Opasnost u blagostanju

Tokom vekova bogatstvo i slava delovali su vrlo pogubno na poniznost i duhovnost. Kada čovek napreduje, kada svi govore dobro o njemu, tada je u posebnoj opasnosti. Čovek je čovek. Duhovni napredak traje samo toliko dugo dok čovek za mudrost i savršenstvo karaktera u celosti zavisi od Boga. I oni koji najviše osećaju zavisnost od Boga obično imaju najmanje zemaljskog blaga i ljudske časti na koju se mogu osloniti.

Hvaljenje čoveka

U davanju bogatih darova ili pohvala ljudskim bićima krije se opasnost. Gospodnji miljenici treba stalno da budu na oprezu da se u njima ne bi pojavio i zavladao ponos. Onaj ko uživa nesvakidašnju pažnju, ko je primio mnoge reči pohvale od Gospodnjih glasnika, ima potrebu za posebnom molitvom Božjih vernih stražara kako bi bio zaštićen od opasnosti negovanja samouverenosti i duhovnog ponosa.

Takav čovek nikada ne bi smeo da postane uobražen ili da postupa kao diktator ili vladar. Neka pazi, moli se i drži pogled usmeren ka Božjoj slavi. Ako se njegova mašta bude bavila nevidljivim stvarima i bude razmišljao o radosti nade koja mu je ponuđena — o dragocenoj milosti večnog života — ljudske pohvale neće ispuniti njegov um oholim mislima. I u vreme kada neprijatelj preduzima posebne napore da ga laskanjem i svetovnom čašću pokvari, njegova braća treba da ga upozore na opasnost u kojoj se nalazi; jer ako bude prepušten sebi, sagrešiće i pokazati ljudske slabosti...

U dolini poniznosti

Mi nemamo problem sa nošenjem prazne čaše, već sa čašom punom do vrha koja mora pažljivo da se nosi. Bol i nedaće mogu prouzrokovati mnoge neprijatnosti i navući duboku depresiju, ali blagostanje je opasno za duhovni život. Sve dok ljudsko biće nije u stalnoj pokornosti Božjoj volji, dok nije posvećeno istini i dok nema veru koja radi kroz ljubav i pročišćava dušu, blagostanje će sigurno pobuđivati prirodnu sklonost ka uobraženosti.

Preko je potrebno da upućujemo svoje molitve za ljude na visokim položajima. Njima su potrebne molitve cele crkve jer su im povereni napredak i uticaj.

U dolini poniznosti, gde svaki ljudski korak zavisi od Božjeg učenja i vođstva, vlada srazmerna sigurnost. Ali neka se svako ko ima živu vezu sa Bogom moli za ljude na odgovornim položajima — za one koji su na vrhu i kojima, zbog njihovog uzvišenog položaja, treba mnogo mudrosti. Sve dok takvi ljudi ne osećaju potrebu da se oslone na Ruku jaču od telesne ruke, sve dok ne budu zavisili od Boga, biće u opasnosti da na stvari gledaju iskrivljeno i pašće. (R&H, 14. decembar 1905.)

Kvarenje izvornih sposobnosti

Želja za sticanjem bogatstva izvorna je sklonost naše naravi koju je u nas usadio naš nebeski Otac za plemenite ciljeve. Ako biste upitali kapitalistu, koji je usmerio sve svoje snage ka zgrtanju bogatstva i koji je istrajan i vredan u bogaćenju svoje imovine, sa kakvom namerom preduzima takve napore, ne bi mogao da vam da razlog, neku konačnu svrhu zbog koje on stiče zemaljsko blago i gomila bogatstvo. On ne može da spomene nijedan veliki cilj ili svrhu koju ima pred sobom niti bilo koji novi izvor sreće. On ga jednostavno gomila zato što je upregao sve svoje sposobnosti i sve svoje snage u tom smeru.

Svetovnom čoveku svojstvena je žudnja za nečim što nema. On iz navike usmerava svaku misao i svaku nameru u osiguravanje sredstava za budućnost i kako postaje stariji, spremniji je nego ikada da zgrabi sve što može. Prirodno je da pohlepan čovek postaje još pohlepniji kako se približava vreme kada gubi uporište u zemaljskim stvarima.

Sva ta energija, sva ta upornost, odlučnost, sa žarom u sticanju ovozemaljskog blaga posledica je izopačenja njegovih sposobnosti i usmerenosti na pogrešan cilj. Svaka sposobnost može biti razvijena vežbanjem do najviše granice za nebeski, besmrtan život i za daleko veću večnu slavu. Običaji i postupci svetovnog čoveka, njegova upornost i njegovo nastojanje i korišćenje svake prilike da uveća svoje zalihe, treba da budu lekcija onima koji tvrde da su Božja deca u potrazi za slavom, čašću i besmrtnošću. Deca sveta mudrija su u svom naraštaju od dece svetlosti, i u tome se sagledava njihova mudrost. Njihov cilj je sticanje zemaljskih dobara i na to usmeravaju sve svoje snage. O, kad bi takva revnost krasila radnika koji se trudi za nebeska dobra! (R&H, 1. mart 1887.)

Problem sa bogatstvom

Vrlo malo ljudi shvata snagu svoje ljubavi prema novcu dok na njih ne dođe iskušenje. Mnogi koji tvrde da su Hristovi sedbenici tada pokažu da su nespremni za Nebo. Njihova dela svedoče da vole bogatstvo više od svog bližnjeg ili Boga. Kao bogati mladić, oni se raspituju kako treba da žive, ali kada im se to otkrije i pokaže cena, i vide da treba žrtvovati zemaljska dobra, oni kažu da je Nebo preskupo. Što više dragocenosti nakupi ovde na Zemlji, to je vlasniku teže da shvati da one nisu njegove, već da su mu pozajmljene da ih upotrebi na slavu Bogu.

Isus je ovde iskoristio priliku i dao svojim učenicima upečatljivu lekciju: „A Isus reče učenicima svojijem: ’zaista vam kažem da je teško bogatome ući u carstvo nebesko. I još vam kažem: lakše je kamili proći kroz iglene uši nego li bogatome ući u carstvo Božje.’“ (Matej 19,23.24)

Siromašni bogataši i bogati siromasi

Ovde se vidi moć bogatstva. Uticaj ljubavi prema novcu gotovo da parališe. Bogatstvo zaluđuje i uzrokuje da se mnogi koji ga poseduju ponašaju kao da su lišeni razuma. Što više imaju od ovoga sveta, to više žele. Njihov strah da će upasti u nemaštinu raste sa njihovim bogatstvom. Oni su sebi zacrtali cilj da gomilaju sredstva za budućnost. Škrti su i sebični, plaše se da se Bog neće brinuti za njih. Takvi ljudi zaista su siromašni pred Bogom. Kako se njihovo bogatstvo gomilalo, oni su stavljali svoje poverenje u njega i izgubili su veru u Boga i Njegova obećanja.

Veran, pobožan siromah postaje bogat u Bogu razumno koristeći ono malo što ima i blagosiljajući druge svojim sredstvima. On oseća da je potreban svom bližnjem tako da ga ne može odbiti i istovremeno je poslušan Božjoj zapovesti: „Ljubi bližnjega svoga kao samoga sebe.“ (Matej 22,39) On smatra da je spasenje njegovih bližnjih vrednije od sveg zlata i srebra na svetu.

Hristos pokazuje na koji način oni koji imaju bogatstvo, a ipak nisu bogati u Bogu, mogu osigurati pravo bogatstvo. On kaže: „Prodajite što imate i dajite milostinju!“ (Luka 12,33), pa zgrćite blago na Nebu. Lek koji On nudi usmerava njihova osećanja na večno nasleđe. Ulaganjem svojih sredstava u Božje delo za pomoć u spasavanju duša i ublažavanje nevolja onih u potrebi, oni postaju bogatiji dobrim delima i prikupljaju sebi „sigurno blago za budućnost kako bi postigli pravi život“ (1. Timotiju 6,19) To će se pokazati kao sigurno ulaganje.

Međutim mnogi svojim delima pokazuju da ne veruju nebeskoj banci. Oni veruju svojim sredstvima na Zemlji umesto da ih pošalju pred sobom na Nebo. Oni treba da obave veliki posao kako bi pobedili pohlepu i ljubav prema svetu. Bogati siromasi, koji tvrde da služe Bogu, predmet su sažaljenja. Dok govore da poznaju Boga, delima Ga poriču. Kako je velika njihova pomračenost! Oni ispovedaju veru u istinu, ali njihova dela ne odgovaraju njihovim rečima. Ljubav prema bogatstvu čini čoveka sebičnim, zahtevnim i oholim. (R&H, 15 januar 1880.)

Pitanje sleđenja Isusa

Isus je od njega (bogatog mladog kneza) zahtevao samo da ide tamo kuda ga je On vodio. Trnovit put dužnosti postaje lakši kada sledimo Njegove božanske tragove koji su ispred nas prokrčili korov. Hristos bi prihvatio tog talentovanog i plemenitog kneza da je pristao na Njegove zahteve isto tako spremno kao što je prihvatio siromašne ribare koje je pozvao da Ga slede.

Mladićeva sposobnost sticanja bogatstva ne bi mu bila na štetu da je ljubio svog bližnjeg kao samog sebe i da nije bio nepravedan prema drugima u sticanju tog bogatstva. Sama ta sposobnost, da je bila upotrebljena u Božjoj službi spasavanja duša od propadanja, bila bi prihvatljiva božanskom Učitelju, i on je mogao dad postane iskren i uspešan radnik za Hrista. Međutim, odbio je uzvišenu prednost da sarađuje sa Hristom u spasavanju duša; okrenuo se od veličanstvenog blaga koje mu je obećano u Božjem carstvu jer mu je omilelo prolazno zemaljsko blago...

Mladi vladar predstavlja veliku grupu ljudi koji bi bili odlični hrišćani kada ne bi bilo krsta koji moraju da nose, nikakvog ponižavajućeg tereta koji će trpeti, nikakvih zemaljskih prednosti kojih bi morali da se odreknu, žrtvovanja imovine ili osećanja. Hristos im je poverio kapital talenata i sredstava i očekuje odgovarajući povraćaj. To što imamo nije naše, već treba da bude upotrebljeno u službi Onome od koga smo primili sve što imamo. (R&H, 21. mart 1878.)

Vera je retka među bogatima

Stabilna vera retka je među bogatim ljudima. Retka je prava vera poduprta delima. Ali nikome ko poseduje takvu veru neće nedostajati uticaj. Oni će biti slični Hristu u nesebičnoj dobroti i delu spasavanja duša. Hristovi sledbenici trebali bi da cene duše kao što ih je On cenio. Njihove simpatije trebalo bi da prionu uz delo Njihovog dragog Otkupitelja i oni bi, uz bilo koju žrtvu, trebalo da spasavaju ono što je otkupljeno Njegovom krvlju. Šta su novac, kuće i zemljišta u poređenju sa samo jednom dušom? (R&H, 23. februar 1886.)

Bogatstvo nije otkup za prestupnika

Sva bogatstva, čak ni najveća, ne mogu sakriti ni najmanji greh od Boga. Ni bogatstvo ni intelekt neće biti prihvaćeni kao otkup za prestupnika. Samo pokajanje, prava poniznost, skrušeno srce i pokajnički duh biće prijatni Bogu.

Ima mnogo vernika u našim crkvama koji bi trebalo da donesu velike prinose, a ne da se zadovolje davanjem oskudnih darova Onome koji je toliko učinio za njih. Nemerljivi blagoslovi silaze na njih, a kako malo vraćaju svom Darodavcu! Neka oni koji su zaista hodočasnici i stranci na Zemlji sada pošalju svoje blago pred sobom u nebesku zemlju u obliku tako potrebnih darova za Gospodnju riznicu. (R&H, 18. decembar 1888.)

Najveća opasnost

Bilo mi je pokazano da ne postoji nedostatak sredstava među adventistima koji drže subotu. Trenutno je njihova najveća opasnost u nagomilavanju imovine. Neki stalno uvećavaju svoje brige i poslove, preopterećeni su. Rezultat je da su gotovo zaboravili na Boga i potrebe Njegovog dela; oni su duhovno mrtvi. Trebali bi da daju svoj prinos kao žrtvu Bogu. Žrtva se ne povećava, već se smanjuje i troši... Veliki deo sredstava među našim vernicima pokazuje se štetnim za one koji ih čuvaju. (1T 492)

31 - Sotonine zamke

Kako se Božji narod približava opasnostima poslednjih dana, Sotona vodi žive razgovore sa svojim anđelima o tome koji je najuspješniji plan za slabljenje njihove vere. On vidi da su popularne crkve već uspavane njegovom prevarnom silom. Privlačnim lažima i lažnim čudesima on ih drži pod svojom vlašću. Zato usmerava svoje anđele da postave zamke onima koji čekaju drugi Hristov dolazak i drže sve Božje zapovesti.

Veliki zavodnik kaže: „Moramo da pazimo na one koji usmeravaju pažnju ljudi na Gospodnju subotu; oni će navesti mnoge da uvide zahteve Božjeg zakona, a isto svetlo koje otkriva pravu Subotu, otkriva i Hristovu službu u nebeskoj Svetinji i pokazuje da je u toku završno delo za spasenje čoveka. Držite umove ljudi u tami dok se taj posao ne završi, a moramo se pobrinuti i za svet i crkvu...“

„Idite, učinite vlasnike zemljišta i novca pijanima od briga ovoga života. Prikažite im svet u najlepšem svetlu kako bi čuvali svoje blago ovde i učvrstili svoja osećanje prema zemaljskim stvarima. Moramo učiniti najbolje što možemo kako bismo sprečili one koji rade u Božjem delu da dobiju sredstva koja će upotrebiti protiv nas. Držite taj novac u našim redovima. Što više sredstava dobiju oni, naneće veću štetu našem carstvu otimajući nam ljude koji su pod našom vlašću. Potrudite se da se više brinu za novac nego za izgradnju Hristovog carstva i širenje istine koju mrzimo, i tada ne treba da se plašimo njihovog uticaja, jer znamo da će svaka sebična, pohlepna osoba pasti pod naš uticaj i da će konačno biti odvojena od Božjeg naroda.“ (TM 472-474)

Gore od zemaljskog gubitka

Sotona je stari varalica. Posledice njegovih iskušenja gore su od bilo kog zemaljskog gubitka koji možemo da zamislimo, gore i od same smrti. Oni koji kupuju uspeh po strašnoj ceni pokoravanja sotoninoj volji i planovima, otkriće da su načinili loš izbor. Trgovanje sa sotonom skupo se naplaćuje. Prednosti koje on nudi su iluzija. Velike nade koje nudi donose gubitak onoga što je dobro, sveto i čisto. Sotonu uvek dočekajmo rečima: Pisano je. „Blago svakome, koji se boji Gospoda, koji hodi putovima Njegovijem! Jer će jesti od trudova ruku svojih. Blago tebi, i dobro ti je.“ (Psalam 128,1.2)...

Staza postavljena pred Gospodnjim otkupljenicima daleko je iznad svih svetovnih programa i postupaka. Oni koji po njoj hode treba da pokažu svojim delima čistoću svojih načela. (Signs, 24. februar 1909.)

Zakržljalo versko iskustvo

Bogataši se nalaze u opasnosti da uživaju u ugađanju sebi, u zadovoljavanju apetita, u ličnom ukrašavanju i ulepšavanju svojih kuća. Za takve ciljeve zakleti hrišćani ne oklevaju da neumereno troše, pa čak i preterano. Međutim, kada se od njih traži da prilože u Gospodnju riznicu, kako bi poduprli Njegovo delo i omogućili njegov napredak na Zemlji, mnogi prigovaraju. Izraz lica, koje je blistalo dok je planiralo kako da udovolji sebi, menja se i više ne odsjajuje radošću kada Božje delo vapi za njihovom velikodušnošću. I možda, misleći da ne mogu bolje, oni udele ograničen iznos, daleko manji od onoga koji su potrošili na nepotrebna uživanja. Međutim, oni ne pokazuju nikakvu pravu ljubav prema Hristu, nema ozbiljnog zanimanja za spas dragocenih duša. Nije nikakvo čudo da je hrišćanski život tih ljudi u najboljem slučaju samo zakržljalo i bolesno postojanje! Ako takve osobe ne promene svoj smer, njihova svetlost će iščeznuti u tami. (R&H, 16. maj 1882.)

32 - Zloupotrebljeno bogatstvo

Nagomilano bogatstvo nije samo beskorisno, ono je prokletstvo. U ovom životu ono je zamka za dušu koja odvlači privrženost daleko od nebeskog blaga. U veliki Božji dan čovekovo bogatstvo optužiće svog vlasnika za neiskorićene talente i zanemarene prilike.

Ima mnogih koji u svom srcu terete Boga da je tvrd gospodar jer polaže pravo na njihovu imovinu i njihove usluge. Ali mi ne možemo doneti Bogu ništa što nije Njegovo. „Od Tebe je sve“, rekao je car David, „i iz Tvojih ruku primivši, dali smo Tebi!“ (1. Dnevnika 29,14) Sve stvari su Božje ne samo po stvaranju, već i po otkupljenju. Sve blagoslove ovog života i života koji dolazi dobijamo sa utisnutim golgotskim krstom. (R&H, 23. decembar 1902.)

Preobraženi ljubavlju

Kada bude odomaćena u srcu po Božjem Duhu, istina će istisnuti ljubav prema bogatstvu. Isusova ljubav i ljubav prema novcu ne mogu boraviti u istom srcu. Božja ljubav tako daleko prevazilazi ljubav prema novcu da onaj koji ga poseduje raskida sa svojim bogatstvom i postaje odan Bogu. Njega tada vodi ljubav da služi potrebama nevoljnih i pomaže Božjem delu. Njegov najveći užitak je da ispravno raspodeli dobra svog Gospoda. Ništa što ima on ne smatra svojim i verno izvršava svoje dužnosti kao Božji pristav. U tom slučaju ispuniće obe velike zapovesti Zakona: „Ljubi Gospoda Boga svoga svim srcem svojim, svom dušom svojom i svom misli svojom“, i: „Ljubi bližnjega svoga kao samoga sebe!“ (Matej 22,37.39)

Samo tako bogataš može ući u Božje carstvo. „I svaki, koji ostavi kuće, ili braću, ili sestre, ili oca, ili mater, ili ženu, ili decu, ili zemlju, imena Mojega radi, primiće sto puta onoliko, i dobiće život vječni.“ (Matej 19,29) Tu je nagrada onima koji se žrtvuju za Boga. Oni primaju stostruko u ovom životu, a primiće i večni život. (R&H, 16. septembar 1884.)

Ako Božji pristavi izvrše svoju dužnost, ne postoji opasnost da će se bogatstvo povećati tako naglo da postane zamka, jer će se koristiti sa praktičnom mudrošću i Hristovom velikodušnošću. (R&H, 16. maj 1882.)

Imovinu bi trebalo ceniti, a ne nagomilavati

Onaj ko je u potrazi za večnim blagom, treba za njim da teži sa mnogo većom ozbiljnošću i upornošću i sa nastojanjem koje je srazmerno vrednosti cilja kome ide. Svetovan čovek žudi za zemaljskim, prolaznim stvarima. On stavlja svoje blago u zemlju i radi upravo ono što mu je Isus rekao da ne sme da čini.

Iskreni hrišćanin ceni upozorenje koje mu upućuje Isus, izvršava Njegovu reč i tako polaže svoje blago u Nebo, baš kao što mu je Otkupitelj sveta rekao. On smatra da je večno blaženstvo vredno istrajnog i neumornog truda. On ne rasipa svoje napore. Privržen je stvarima koje su gore, gde Hristos sedi sa desne strane Bogu. Preobražen milošću, njegov život sakriven je sa Hristom u Bogu.

Ni na koji način on nije izgubio sposobnost sakupljanja, već koristi sve svoje aktivne snage u potrazi za duhovnim dostignućima; i tada će sve talente koji su mu povereni ceniti kao Božje darove koje treba iskoristiti Njemu na slavu. On će imovinu ceniti, a ne nagomilavati, a ceniće je samo u onolikoj meri u kojoj se može koristiti za širenje istine. Radiće kao što je Hristos radio dok je bio na Zemlji da blagoslovi čovečanstvo. U tu svrhu upotrebiće svoje snage ne da ugađa sebi ili veliča sebe, već da razvije svaki dar koji mu je poveren kako bi mogao da ispuni zadatak koji mu je Bog poverio. Za njega se može reći da nije lenj u poslu, da je iskren u duhu i da služi Gospodu, kao što stoji u nalogu apostola Pavla.

Bog ne osuđuje razboritost i dalekovidnost u korišćenju stvari ovoga života, ali grozničava briga i preterana strepnja zbog svetovnih stvari nisu u skladu sa Njegovom voljom. (R&H, 1. mart 1887.)

33 - Saosećanje sa siromašnima

S obzirom na ono što Nebo preduzima da spasi izgubljene, kako učesnici bogatstva Hristove milosti mogu uskratiti pomoć i saosećanje svojim bližnjima? Kako mogu da se prepuste ponosu zbog svog položaja ili klase, i tako prezireti nesrećne i siromašne?

Činjenica je da ponos zbog statusa i tlačenje siromašnih, koje prevladava u svetu, postoji i među, takozvanim, Hristovim sledbenicima. Simpatije koje bi trebalo u punoj meri pokazati prema čovečanstvu, kod mnogih su zamrznute. Ljudi prisvajaju sebi darove koji su im povereni kako bi ponizno blagosiljali druge. Tako stečena sredstva bogati koriste za popuštanje svom ponosu i sklonosti taštog pokazivanja, čak i u Božjem domu, i na taj način žaloste lica siromašnih. Na žalost, siromašni često osećaju kako je za njih preskupo da prisustvuju bogoslužju. Mnogi smatraju da samo bogati mogu da učestvuju u javnom obožavanju Boga, kako bi se ostavio dobar utisak na svet. Da Gospod nije otkrio svoju ljubav prema onima sa margina društva, koji su skrušena srca, ovaj svet bi bio tužno mesto za siromašnog čoveka...

Otkupitelj sveta bio je Sin siromašnih roditelja i kada je kao Dete bio prikazan u hramu, Njegova majka mogla je da donese samo prinos određen za siromašne — par grlica ili golubova. On je bio najdragoceniji dar Neba našem svetu, neprocenjivi poklon, pa ipak je dobio priznanje samo putem najmanjeg prinosa. Dok je hodao Zemljom, naš Spasitelj je delio sa siromašnima i nižom klasom. Sve prednosti i blagoslove koje uživamo isključivo potiču od Njega; mi smo pristavi Njegove milosti i Njegovih privremenih darova; najmanji talenat i najponiznija usluga mogu biti ponuđeni Isusu kao posvećeni dar, i sa mirisom Njegovih vlastitih zasluga On će ga prikazati Ocu. Ako ono najbolje što imamo prinesemo iskrenog srca, u ljubavi prema Bogu, sa žarkom željom da učinimo uslugu Isusu, dar je u potpunosti prihvatljiv. Svako može da položi svoje blago u Nebo. Za svakog bi se moglo reći: „Neka dobro čine, neka se bogate u dobrijem djelima, neka budu podašni, zajednični, sabirajući sebi temelj dobar za unapredak, da prime život vječni.“ (1. Timotiju 6,18.19)

Povezani saosećanjem

Božja volja je da i bogati i siromašni budu usko povezani vezama saosećanja i uslužnosti. On ima plan za svakog od nas. Svakome, ko želi da Mu služi, dodelio je posao. On nas obvezuje da se zainteresujemo za svaku ljudsku patnju ili potrebu za koju saznamo.

Naš Gospod Isus Hristos bio je bogat, pa ipak je radi nas postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili. On traži od svakog, kome je poverio svoje zemaljske blagoslove, da sledi Njegov primer. Isus kaže: „Jer siromahe imate svagda sa sobom, i kad god hoćete možete im dobro činiti; a Mene nemate svagda.“ (Marko 14,7) Potreba i jad u svetu zahtevaju naše neprekidno saučešće i saosećanje, a Spasitelj izjavljuje da je služenje nemoćnima i onima koji pate Njemu najprijatnija služba. „Nije li da prelamaš hljeb svoj gladnome“, kaže On, „i siromahe prognane da uvedeš u kuću? kad vidiš gola, da ga odjeneš, i da se ne kriješ od svoga tela.“ (Isajija 58,7) Mi treba da služimo bolesnima, hranimo gladne, oblačimo gole i učimo neuke.

Mnogi optužuju Boga što je svet pun potrebe i patnje. Međutim, Gospod je Bog dobročinstva i preko svojih predstavnika, kojima je poverio dobra, On zadovoljava sve potrebe svojih stvorenja. On se pobrinuo da potrebe svih budu izobilno zadovoljene, i kada ljudi ne bi zloupotrebljavali darove i sebično ih uskraćivali svojim bližnjima, niko ne bi trpeo nemaštinu. (R&H, 20. jun 1893.)

Nema klasa u Božjim očima

Nikad ne bi smeli da budemo hladni i odbojni, pogotovo kada radimo sa siromašnima. Svakome treba pokazati ljubaznost, simpatiju i saosećanje. Pristrasnost prema bogatima Bogu je odbojna. Kada zanemarujemo Njegovu decu koja su u potrebi, zanemarujemo Isusa. Ona nisu bogata u dobrima ovoga sveta, ali draga su Njegovom srcu punom ljubavi. Bog ne priznaje nikakvu razliku između staleža. Kod Njega nema klasa. U Njegovim očima ljudi su jednostavno ljudi, dobri ili loši. U dan konačnog obračuna, položaj, stalež ili bogatstvo neće ni za dlaku promeniti ničiji slučaj. Svevideći Bog sudiće ljudima po tome kakvi su u čistoći, plemenitosti, u ljubavi prema Hristu...

Hristos je izjavio da siromašnima treba propovedati Jevanđelje. Nikada Božja istina nije lepša nego kada dopre do onih koji su u potrebi. Tada svetlo Jevanđelja sjaji u najblistavijoj jasnoći rasvetljavajući kolibu seljaka i grubu baraku radnika. Tu su Božji anđeli i njihova prisutnost čini koru hleba i čašu vode gozbom. Oni koji su bili zanemareni i napušteni od sveta, uzdignuti su kao sinovi i kćeri Svevišnjega. Uzdignuti iznad bilo kakvog položaja koji svet može dati, oni u Isusu Hristu sede na nebesima. Možda nemaju zemaljsko blago, ali su pronašli dragoceni biser. (R&H, 21. jul 1910.)

Potrebe udovica i siročadi

Nije mudro davati bez provere svakome ko moli za našu pomoć, jer na taj način možemo podsticati lenjost, neumerenost i razmetanje. Međutim, ako neko dođe na vaša vrata i kaže da je gladan, neka ne ode praznih ruku. Dajte mu nešto za jelo od onoga što imate. Vi ne znate njegove okolnosti i možda je njegovo siromaštvo posledica nesrećnih okolnosti.

Među onima čije potrebe zahtevaju našu pažnju, udovice i siročad imaju prednost u našim dobrim delima saosećanja i potreba. „Jer vjera čista i bez mane pred Bogom i Ocem jest ova: obilaziti sirote i udovice u njihovijem nevoljama, i držati sebe neopoganjena od svijeta.“ (Jakov 1,27)

Otac koji je umro u veri i počiva na večnom Božjem obećanju, napustio je najmilije u punom poverenju da će se Gospod pobrinuti za njih. A kako Gospod pomaže ožalošćenima? On ne čini čudo šaljući manu sa Neba, ne šalje gavrane da im donesu hranu, ali čini čudo u ljudskim srcima — proteruje sebičnost iz duše, otvara izvore dobročinstva. On kuša ljubav svojih sledbenika prepuštajući njihovojm sažaljenju one koji su ožalošćeni, jadni i siroti. To su u posebnom smislu oni najmanji na koje Hristos gleda, oni čije Ga zanemarivanje vređa. Oni koji zanemaruju njih, ustvari, zanemaruju Hrista u osobi Njegovih ojađenih.

Svako ljubazno delo učinjeno za njih u Isusovo ime On prihvata kao da je učinjeno Njemu lično, jer poistovećuje svoje interese sa interesima čovečanstva koje pati; On je svojoj Crkvi poverio veliko delo pomaganja i blagosiljanja onih u potrebi i onih koji pate. Gospodnji blagoslov počivaće na svima koji takvima budu služili spremnog srca. Dok pobeda ne proguta smrt, uvek će biti siročića koje treba zbrinuti, onih koji će patiti na mnogo načina ako im ne pomogne saosećanje i milosrđe naših vernika. Gospod nam nalaže da uvedemo „pod krov svoj beskućnike“. Hrišćanstvo mora osigurati očeve i majke tim beskućnicima. Saosećanje prema udovicama i siročićima ispoljavano u molitvama i delima, spomenuće se pred Bogom i biće nagrađeno u večnosti...

Milosrđe kao dokaz našeg jedinstva sa Bogom

Bog nam daje svoje blagoslove da možemo dalje davati drugima. I dok postajemo kanali kroz koje će poteći Njegova ljubav, On će te kanale držati obezbeđenim. Kada molimo Boga za svoj svakodnevni hleb, On gleda pravo u naše srce da vidi da li bi taj hleb dali drugima, onima kojima je potrebniji nego nama. Kada molite: „Bože, smiluj se meni grešniku!“, (Luka 18,13) On gleda da li biste i vi pokazali samilost prema onima sa kojima živite. To je dokaz naše povezanosti sa Bogom — ako smo milostivi kao što je milostiv naš Otac koji je na nebesima. Ako smo Njegovi, radosna srca činićemo ono što nam govori, ma kako neprijatno bilo, koliko god to bilo suprotno našim osećanjima...

Činjenjem Hristovih dela, služeći kao što je On činio onima koji pate, razvijamo hrišćanski karakter. Za naše dobro je što nas je Bog pozvao da živimo životom samoodricanja u Hristovo ime, nosimo krst, radimo i žrtvujemo se u spasavanju onih koji su izgubljeni. Gospodnji proces pročišćavanja osnovnog materijala, čini da se dragocene osobine karaktera koje su u Hristu Isusu, pojave i u verniku. Sva nečistoća mora biti očišćena iz duše putem posvećenja istinom...

Hristovom milošću naši napori u blagosiljanju drugih nisu samo sredstvo našeg rasta u milosti, već utiče i na našu budućnost i večnu sreću. Onima koji su bili Hristovi saradnici, biće rečeno: „A Gospodar njegov reče mu: dobro, slugo dobri i vjerni! U malom bio si mi vjeran, nad mnogijem ću te postaviti; uđi u radost Gospodara svojega!“ (Matej 25,21; R&H, 27. jun 1893.)

Ne treba pomagati neradnicima

Davanje ličnih darova ili crkvenog novca muškarcima i ženama koji se dosađuju, podstiče ih da žive sa pogrešnim navikama. Takvo ponašanje bi trebalo izbegavati. Svakog muškarca, ženu i dete treba naučiti praktičnom, korisnom radu. Svi treba da nauče neki zanat. To može biti pravljenje šatora ili neki drugi posao, ali svi bi trebalo da budu osposobljeni da koriste svoje snage u neku svrhu. I Bog je spreman da uveća sposobnosti svih koji žele da budu naučeni u marljivim navikama. Rečeno nam je: „Ne budite u poslu lenji; budite ognjeni u duhu, služite Gospodu.“ (Rimljanima 12,11; DK) Bog će blagosloviti sve koji paze na svoj uticaj u tom pogledu. (R&H, 13. mart 1900.)

Preusmeravanje sredstava iz misionske blagajne

U mnogim slučajevima sredstva koja bi trebala da budu posvećena misijonkom radu preusmerena su u druge kanale iz pogrešnih pobuda dobročinstva. Možemo pogrešiti u odvajanju darova za siromašne koji im neće biti na blagoslov, navodeći ih da misle kako ne treba da se trude niti da pažljivo raspolažu sredstvima, jer se drugi brinu za njih. Ne bi smeli da odobravamo lenjost ili da podstičemo navike ugađanja sebi osiguravajući sredstva za to. Dostojne siromašne ne treba zanemariti, ali trebalo bi ih naučiti, koliko je to moguće, da pomognu sami sebi.

Teret našega posla je spasenje duša. Za to je Hristos podneo veliku žrtvu, i to je ono što nas pokreće na činjenje dobra. (Historical Sketches of the Foreign Missions of the Seventh-day Adventists, str. 293)

Samoodricanje i požrtvovanost

U potrebi i nevolji Božja deca prizivaju Boga. Mnogi umiru zbog nedostatka sredstava za životne potrebe. Njihov vapaj čuo je Gospod. On će pozvati na strogi obračun one koji su zanemarili Njegove siromašne. Šta će sebični bogataši učiniti kada ih Gospod upita: „Šta si učinio sa novcem koji sam ti dao da ga koristiš za Mene?“ „Ovi će otići u muku vječnu.“ (Matej 25,46) Gospod će im reći: „Idite od Mene, prokleti... Jer ogladnjeh, i ne dadoste Mi da jedem; ožednjeh, i ne napojiste Me; Gost bijah, i ne primiste Me; go bijah, i ne odjenuste Me; bolestan i u tamnici bijah, i ne obiđoste Me!“ (Matej 25,41-43)Vapaji tuge sveta čuju se svuda oko nas. Greh baca svoju senku na nas. Pripremimo se na saradnju sa Gospodom. Zadovoljstvo i snaga ovoga sveta će proći. Niko ne može poneti svoje zemaljsko blago u večni svet. Međutim, život proveden u izvršavanju Božje volje ostaće zauvek. Rezultati ulaganja u Božje delo videće se u Božjem carstvu. (R&H, 31 januar 1907.)

Deo VI. - Velikodušnost u siromaštvu

34 - Poziv na velikodušnost

U svom radu po crkvama apostol Pavle je u srcima novoobraćenika neumorno nastojao da podstakne želju da učine velike stvari za Boga. Često ih je pozivao da pokažu plemenitost. U govoru koji je održao efeskim starešinama o svom radu među njima, rekao je: „Sve vam pokazah da se tako valja truditi i pomagati nemoćnima, i opominjati se riječi Gospoda Isusa koju on reče: mnogo je blaženije davati negoli uzimati.’“ (Dela 20,35)

„Ovo pak velim“, pisao je Korinćanima: „Koji s tvrđom sije, s tvrđom će i požnjeti; a koji blagoslov sije, blagoslov će i požnjeti. Svaki po volji svojega srca, a ne sa žalošću ili od nevolje; jer Bog ljubi onoga koji dobrovoljno daje.“ (2. Korinćanima 9,6.7)

Skoro svi makedonski vernici bili su siromašni u svetskim dobrima, ali njihovo srce bilo je prepuno ljubavi za Boga i Njegovu istinu, pa su radosno davali da podupru Jevanđelje. Kada se u paganskim crkvama prikupljala pomoć za jevrejske vernike, Pavle je isticao velikodušnost obraćenika u Makedoniji kao primer drugim crkvama. U pismu korintskim vernicima apostol je usmerio njihovu pažnju na milost: „Dajemo vam pak na znanje, braćo, blagodat Božju koja je dana u crkvama Maćedonskima, da u mnogome kušanju nevolja suvišak radosti njihove i puko siromaštvo njihovo izobilova u bogatstvu prostote njihove. Jer po mogućstvu njihovu (ja sam svjedok) i preko mogućstva dobrovoljni bijahu, I s mnogijem moljenjem moliše nas da primimo blagodat i zajednicu službe k svetima.“ (2. Korinćanima 8,1-4)

Spremnost makedonskih vernika da se žrtvuju bila je posledica iskrenog posvećenja. Pokrenuti Duhom Božjim, „najprije sebe predaše Gospodu i nama“ (2. Korinćanima 8,5), a zatim su bili spremni da dobrovoljno daju svoja sredstva za podupiranje Jevanđelja. Nije ih trebalo nagovarati na davanje; radovali su se što mogu da se odreknu čak i onoga što je njima potrebno, da bi zadovoljili potrebe drugih. Kada je apostol pokušao da ih obuzda, molili su ga da primi njihov dar. U svojoj jednostavnosti i iskrenosti, i u ljubavi prema braći, oni su se rado odricali i tako umnožavali plodove svoje velikodušnosti.

Kad je Pavle poslao Tita u Korint da utvrdi lokalne vernike, tražio je da tu crkvu upozna sa milošću davanja, a u ličnom pismu upućenom vernicima dodao je i svoju molbu: „A vi kako ste u svemu izobilni“, molio ih je, „u vjeri, i u riječi, i u razumu, i u svakom staranju, i u ljubavi svojoj k nama — da i u ovoj blagodati izobilujete!“ „A sad dovršite to i činiti, da kao što bi dobra volja htjeti tako da bude i učiniti, od toga što imate. Jer ako ima ko dobru volju, mio je po onome što ima, a ne po onome što nema.“ „A Bog je kadar učiniti da je među vama izobilna svaka blagodat, da u svemu svagda svako dovoljstvo imajući izobilujete za svako dobro djelo… Da se u svemu obogatite za svaku prostotu koja kroz nas čini hvalu Bogu.“ (2. Korinćanima 8,7.11.12; 9,8.11)

Nesebična velikodušnost izazvala je u prvoj Crkvi mnogo radosti jer su vernici znali da njihov trud pomaže slanju evanđeoske vesti onima koji se nalaze u tami. Njihova plemenitost svedočilo je o tome da nisu uzalud primili Božju milost. Šta je osim posvećenja Duhom moglo proizvesti takvu velikodušnost? U očima vernika i nevernika bilo je to čudo milosti. (Dela apostolska, str. 215.216)

Nagrađena plemenitost

„I ustavši otide u Sareptu; i kad dođe na vrata gradska, gle, žena udovica kupljaše ondje drva; i on je dozva i reče joj: ’donesi mi malo vode u sudu da se napijem’. I ona pođe da donese; a on je viknu i reče: ’donesi mi i hljeba malo!’“ (1. O Carevima 17,10.11)

Ovaj siromašni dom teško je pritiskala glad, toliko da su čak i oskudni obroci počeli da izostaju. Dolazak Ilije upravo onog dana kada je udovica strepela da će morati da odustane od borbe za preživljavanjem, stavio je njenu veru u snagu živoga Boga da se pobrine za njene potrebe na teško iskušenje. Međutim, čak i u krajnjoj nemaštini, posvedočila je svoju veru pokorivši se zahtevu stranca koji je zatražio da sa njim podeli poslednju mrvicu hrane.

Odgovarajući na Ilijin zahtev da mu donese hranu i vodu, udovica je rekla: „Tako da je živ Gospod Bog tvoj, nemam pečena hljeba do grst brašna u zdjeli i malo ulja u krčagu; i eto kupim drvaca da otidem i zgotovim sebi i sinu svojemu, da pojedemo, pa onda da umremo.“ (stih 12) Ilija joj je odgovorio: „Ne boj se, idi, zgotovi kako si rekla; ali umijesi prvo meni jedan kolačić od toga, i donesi mi, pa poslije gotovi sebi i sinu svojemu. Jer ovako veli Gospod Bog Izrailjev: brašno se iz zdjele neće potrošiti niti će ulja u krčagu nestati dokle ne pusti Gospod dažda na zemlju.“ (stihovi 13.14)

Nije mogao da zahteva veći ispit vere od ovoga. Udovica je i dotada postupala prema svim strancima ljubazno i velikodušno. A sada, bez obzira na patnje kojima bi izložila sebe i svog sina, uzdajući se u Boga Izrailjeva da će namiriti sve njene potrebe, ona je položila ovaj najveći ispit gostoprimstva, učinivši „kako reče Ilija“. (stih 15)

Gostoprimstvo koje je Božjem proroku ukazala ova žena Feničanka bilo je divno, a divno je bila nagrađena i njena vera i njena velikodušnost. „I ona otide i učini kako reče Ilija; i jede i ona i on i dom njen godinu dana; brašno se iz zdjele ne potroši niti ulja u krčagu nesta po riječi Gospodnjoj, koju reče preko Ilije.“ (stihovi 15.16)...

Udovica iz Sarepte podelila je svoje poslednje ostatke sa Ilijom, a zauzvrat njen život i život njenog sina bio je sačuvan. I svima koji u vreme nevolje i nemaštine pokažu samilost i pruže pomoć onima kojima je pomoć još potrebnija nego njima, Bog je obećao veliki blagoslov. On se nije promenio. Njegova moć sada nije ništa manja nego u Ilijine dane. (Istorija proroka i careva, str. 83.84)

Udovičine dve lepte

Isus je bio u predvorju u kome su se nalazila spremišta za darove i pažljivo je posmatrao one koji su dolazili da prilože svoje darove. Mnogi bogataši donosili su velike sume koje su razmetljivo prilagali. Isus ih je sa žalošću posmatrao, ali ništa nije govorio o njihovim darovima. Ubrzo se njegovo lice razvedrilo kad je video siromašnu udovicu kako se tiho približava, kao da se boji da bude primećena. Dok su bogati i oholi prilazili da prilože svoje darove, ona se ponizno povukla i ostala po strani. Pa ipak, čeznula je da učini nešto za delo koje je volela ma kako to malo bilo. Gledala je dar u svojoj ruci. Bio je vrlo mali u poređenju sa darovima drugih, ali to je bilo sve što je imala. Čim je dobila priliku, brzo je ubacila svoje dve lepte i žurno se okrenula da ode. Međutim, dok je ovo činila, primetila je Isusa koji ju je pažljivo posmatrao.

Spasitelj je pozvao svoje učenike i usmerio im pažnju na udovičino siromaštvo. Tada su reči Njegove pohvale doprle do njenog uha: „Zaista vam kažem: ova siromašna udovica metnu više od sviju.“ (Luka 21,3) Suze radosnice ispunile su njene oči kada je osetila da je njen dar prihvaćen i cenjen. Mnogi bi joj savetovali da svoj mali poklon zadrži za svoje potrebe jer bi se u rukama dobro uhranjenih sveštenika izgubio među mnogim velikim darovima donesenim u riznicu. Međutim, Isus je razumeo njenu pobudu. Verovala je da je Bog odredio službu u Hramu i želela je da učini najviše što može da bi je podržala. Učinila je sve što je mogla i njeno delo trebalo je da postane spomenik koji će sačuvati sećanje na nju kroz sva vremena i biti njena radost u večnosti. Njeno srce je išlo sa njenim darom; njegova vrednost procenjena je, ne vrednošću novčića, već ljubavlju prema Bogu i zanimanjem za Njegovo delo koje je podstaklo ovaj čin.

O siromašnoj udovici Isus je rekao da je „ubacila više od sviju“. Bogati su poklonili od svog bogatstva, a mnogi od njih da bi ih ljudi videli i poštovali. Njihovi veliki darovi nisu ih lišili udobnosti ili čak raskoši; nisu zahtevali nikakvu žrtvu i zato se po vrednosti nisu mogli uporediti sa udovičinom leptom. (Isusov život, str. 506.)

Pobude ispred iznosa

Pobude daju karakter našim delima, stavljajući na njih pečat sramote ili visoke moralne vrednosti. Bog velika dela koja svako oko vidi i svaki jezik hvali ne uračunava u najvrednije. Male dužnosti obavljene radosno, mali darovi kojima se ne razmeće i koji, ljudski gledano, izgledaju bezvredno, često su najveći u Njegovim očima. Srce puno vere i ljubavi milije je Bogu od najskupocenijeg dara.

Siromašna udovica dala je ono što joj je bilo neophodno za život da bi učinila tako malo. Lišila se hrane dajući te dve lepte za delo koje je volela. Učinila je to u veri, sa puno poverenja da njen nebeski Otac neće predvideti njenu potrebu. Njen nesebičan duh i detinja vera zadobili su Spasiteljevu pohvalu.

Među siromašnima je mnogo onih koji čeznu da pokažu svoju zahvalnost Bogu za Njegovu milost i istinu. Oni žarko žele da podjednako učestvovuju u podupiranju Njegovog dela zajedno sa svojom imućnijom braćom. Njih ne treba obeshrabrivati. Neka i oni prilože svoje lepte u nebesku riznicu. Ako su date iz srca ispunjenog ljubavlju prema Bogu, ove će, naoko sitnice, postati posvećeni darovi i neprocenjive žrtve kojima se Bog raduje i daje blagoslov. (Isusov život , str. 506.507)

Marijin dar prihvatljiv

Služba iz srca čini dar vrednim. Kada je Veličanstvo Neba postalo Dete i bilo povereno Mariji, ona nije imala mnogo da ponudi za taj dragoceni dar. Na žrtvenik je donela samo dve grlice, prinos kakav je dopušten siromašnima, ali je bio ugodna žrtva Gospodu. Ona nije mogla da žrtvovuje dragocenosti kao mudraci sa Istoka koji su došli u Vitlejem da se poklone Božjem Sinu; pa ipak, Isusova majka nije bila odbačena zbog svog malog dara. Gospod je gledao na spremnost njenog srca, a njena ljubav je taj prinos učinla prijatnim. Dakle, Bog će prihvatiti naš dar, ma kako mali, ako je to najbolje što imamo i ako je prinesen iz ljubavi prema Njemu. (R&H, 9. decembar 1890.)

35 - Dragoceno u Božjim očima

Među takozvanom Božjom decom ima onih koji vole svet i sve što on nudi. Te duše su iskvarene svetovnim uticajima. Iz svog karaktera su izbacili božansko. Oni sprovode ciljeve neprijatelja kao oruđa nepravde.

Nasuprot njima stoji pošten i vredan siromašan čovek koji je spreman da pomogne onima kojima je pomoć potrebna, i koji će pre trpeti nepravdu nego da pokažu sebičan, pohlepan duh bogatih. Taj čovek ceni čistu savest i ispravna načela više nego vrednost zlata. On je spreman da učini svako dobro koliko je u njegovoj moći. Ako za neki plemeniti poduhvat zatreba novac ili njegov rad, on je prvi koji će odgovoriti i često ide daleko iznad svojih stvarnih mogućnosti, uskraćujući sebi neka preko potrebna dobra u svrhu obavljanja svoje dobročiniteljske uloge.

Taj čovek može da se pohvaliti samo malim zemaljskim blagom, on možda izgleda kao da mu nedostaje prosuđivanje i mudrost; njegov uticaj možda neće biti posebno cenjen, ali u Božjim očima on je dragocen. O njemu se možda misli da ima manjak opažanja, ali se on ogleda u mudrosti koja je daleko iznad proračunatog, gramzivog uma kao što je božanski iznad ljudskog, jer sabira sebi blago na Nebu, neiskvareno, neokaljano i nepropadljivo. (R&H, 19. decembar 1899.)

Kao miomirisni tamjan

Iskustvo pokazuje da se duh dobročinstva može češće naći među ljudima sa ograničenim sredstvima, nego među bogatima. Mnoge koji žude za bogatstvom upropastiće lična imovina. Kada se takvim osobama povere sredstva, oni često gomilaju ili rasipaju Gospodnji novac, dok Gospod svakom od njih ne kaže: „Više ne možeš kućom upravljati!“ (Luka 16,2) Oni nečasno koriste ono što je tuđe kao da je njihovo. Bog im neće poveriti večna bogatstva...

Dar siromaha — plod odricanja — za širenje dragocene svetlosti istine, prijatan je Bogu kao mirisni tamjan. Svaki čin žrtvovanja za dobro drugih ojačaće duh dobročinstva u srcu davaoca zbližavajući ga sa Otkupiteljem sveta, koji je bio bogat, ali je za naše dobro postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili.

Najmanji iznos priložen radosno, kao rezultat odricanja, vredi više u Božjim očima nego prinosi onih koji su mogli da daju hiljade, a da ne osete nedostatak. Siromašna udovica koja je ubacila dva novčića u Gospodnju riznicu pokazala je ljubav, veru i plemenitost... Božji blagoslov nad tim iskrenim darom učinio ga je izvorom velikih blagoslova.

Udovičini novčići su kao mali potok koji teče kroz vekove širi se i produbljuje, utičući na hiljade smerova u širenju istine i pomaganju siromašnima. Uticaj tog malog dara delovao je na hiljade srca u svakom razdoblju i u svakoj zemlji. Rezultat je da su bezbrojni darovi tekli u Gospodnju riznicu od plemenitih, požrtvovanih siromaha. I opet, njen primer podstakao je na dobra dela hiljade samozadovoljnih, sebičnih i sumnjičavih, i njihovi darovi takođe su doprineli vrednosti njenog prinosa. (Signs, 15. novembra 1910.)

Darodavci su nagrađeni uprkos pogrešno upotrebljenim darovima

Siromašne porodice, koje su osetile uticaj posvećujuće istine i koje je zato cene i osećaju zahvalnost prema Bogu zbog nje, smatraju da bi trebalo da liše sebe čak i životnih potreba, kako bi svoje prinose donele u Gospodnju riznicu. Neki se odriču garderobe koja im je zaista potrebna. Drugi su prodali svoju jedinu kravu i posvetili Bogu sredstva koja su tako zaradili. U iskrenosti svoje duše, sa suzama zahvalnicama, osećajući prednost što mogu doprineti Božjemu delu, oni su se poklonili pred Gospodom svojim prinosom i prizvali su Njegov blagoslov dok su davali, moleći se da dar bude sredstvo kojim će istina dopreti do duša u tami.

Tako posvećena sredstva ne usmeravaju se uvek onako kako su požrtvovani darodavci zamislili. Pohlepni, sebični ljudi, koji nemaju duh samoodricanja ili samopožrtvovanosti, neverno su upravljali sredstvima koja su donesena u riznicu i pljačkali su Božju blagajnu prisvajajući sredstva koja nisu pravedno zaradili. Svojim neposvećenim, bezobzirnim upravljanjem potrošili su i rasuli sredstva koja su bila posvećena Bogu sa molitvama i suzama...

Iako se tako posvećena sredstva pogrešno upotrebljavaju da se ne ostvaruje cilj koji je darodavac imao u vidu — proslavljanje Boga i spasenje duša — oni koji su iskreno žrtvovali svoje duše, s Božjom slavom na umu, neće ostati bez svoje nagrade. (2T 518,519)

Procena nebeske vage

Na vagi Svetilišta, darovi siromašnih koji su prineseni iz ljubavi prema Hristu, ne procenjuju se prema iznosu, već prema ljubavi koja pokreće na žrtvu. Isusova obećanja se isto tako odnose na plemenitog siromaha koji ima malo, ali koji to malo daje od srca, kao i na bogataša koji daje od svog ostatka. Siromašan čovek žrtvuje od svoje nemaštine, jer tako oseća. On sebe lišava nekih stvari koje su mu potrebne za lično dobro, dok bogataš daje od svog ostatka i ne oseća gubitak, ne uskraćuje sebi ništa što mu je stvarno potrebno. Zato se svetost u prinosima siromašnog čoveka ne nalazi u bogataševom daru, jer bogataš daje od ostatka. Božje proviđenje je napravilo plan dobročinstva za dobro čoveka. Njegovo proviđenje nikada ne miruje. Ako Božje sluge slede vođstvo Njegovog proviđenja, svi će biti aktivni radnici. (3T 398,399)

Deo VII. - Bogatstvo neznabožaca

36 - Dobra će se primati kako se budu davala

Dok smo na ovom svetu i dok se Božji Duh trudi oko sveta, treba da primamo, ali isto tako i da služimo. Svetu treba da damo svetlost istine, kako je prikazano u Svetom pismu, a od sveta treba da primimo ono na šta ih je Bog podstakao u ime Njegovog dela. Gospod i dalje pokreće srca careva i vladara u korist svog naroda, i oni koji su tako duboko zainteresovani za pitanja verske slobode, ne treba da odbace nijednu uslugu, niti da se odreknu pomoći koju mogu dobiti od ljudi koje je Bog podstakao da je daju za napredak Njegovog dela.

U Božjoj reči nalazimo primere vezane za taj važan predmet. Kir, persijski car, zapisao je i objavio po celom svom carstvu: „Ovako veli Kir car Persijski: sva carstva zemaljska dao mi je Gospod Bog nebeski, i On mi je zapovjedio da Mu sazidam dom u Jerusalimu u Judeji. Ko je između vas od svega naroda Njegova? Bog nebeski neka bude s njim, pa nek ide u Jerusalim u Judeji, i neka zida dom Gospoda Boga Izrailjeva, Boga koji je u Jerusalimu. A ko bi ostao u kojem god mestu gdje se bavi, neka ga ljudi onoga mesta potpomognu srebrom i zlatom i imanjem i stokom osim dobrovoljnoga priloga na dom Božji u Jerusalimu.’“ (Jezdra 1,2-4) Drugi proglas o gradnji Gospodnjeg doma izdao je Darije, a zabeležen je u šestom poglavlju Jezdre.

Gospod Bog Izrailjev stavio je dobra u ruke nevernika, ali njih treba iskoristiti za dela koja moraju biti učinjena za pali svet. Posrednici preko kojih ti darovi dolaze su u mogućnosti da otvore puteve kojima će istina napredovati. Oni možda ne vole taj posao niti veruju u Hrista i Njegove reči, ali njihove darove zbog toga ne treba odbacivati...

Više puta mi je pokazano da bismo primili mnogo više dobara nego što postižemo na druge načine, kada bi ljudima pristupali mudro, upoznali ih sa našim radom i dali im priliku da urade stvari koje će poslužiti za napredak Božjeg dela. (TM 202,203)

Nemijin primer

Nemija se nije oslanjao na nesigurno. Sredstva koja su mu nedostajala tražio je od onih koji su bili sposobni da mu ih obezbede. Gospod je i sada voljan da deluje na srca onih koji upravljaju Njegovim dobrima i pokrene ih da prilože za delo istine. Oni koji rade za Njega treba da se posluže sredstvima koja su priložili ljudi pokrenuti Božjim Duhom. Ovi darovi mogu da raščiste puteve kojima će svetlost istine biti odnesena u mračne krajeve. Darodavci možda neće imati veru u Hrista, možda neće poznavati Njegovu reč; ali njihove darove ne smemo odbijati zbog toga. (Istorija proroka i careva, str. 403.404)

Božje delo sada treba brzo da napreduje, i ako verni narod odgovori na Njegov poziv, učiniće da vlasnici imovine budu spremni da daju svoja sredstva i time omoguće da se Njegovo delo na Zemlji dovrši. „Vjera je pak tvrdo čekanje onoga čemu se nadamo, i dokazivanje onoga što ne vidimo.“ (Jevrejima 11,1) Vera u Božju reč daće Božjem narodu imovinu u posed koja će mu omogućiti da radi u velikim gradovima koji čekaju na poruku istine. (9T 272,273)

Primanje darova spolja

Vi preispitujete darove s obzirom na to da li ste ih primili od nehrišćana ili bezbožnika. To pitanje nije neobično, ali ipak bih vas upitala: ko poseduje naš svet? Ko je pravi vlasnik kuća i zemljišta? Zar nije Bog? On ima bogatstvo u našem svetu koje je stavio u ruke ljudi, od koga gladni treba da dobiju hranu, goli odeću, beskućnici dom. Gospod bi pokrenuo svetovne ljude, čak i idolopoklonike, da daju od svog bogatstva za podršku Dela, kada bi im se mudro približili i dali im priliku da učine one stvari koje bi im služile na čast. I ono što bi oni dali, nama bi bila prednost da primimo.

Treba da se upoznamo sa ljudima na visokim položajima i da budemo mudri kao zmije i bezazleni kao golubovi, kako bi imali koristi od njih, jer će Bog pokrenuti njihove misli da učine mnoge stvari za dobro Njegovog naroda. Kad bi prave osobe iznele potrebe Božjeg dela u pravom svetlu onima koji imaju sredstva i uticaj, ti ljudi mogli bi da učine mnogo za napredak Božjih ciljeva u našem svetu. Zapostavili smo povlastice i prednosti od kojih bi možda imali koristi, jer smo odlučili da ostanemo nezavisni od sveta. Međutim, nije potrebno žrtvovati nijedno načelo istine da bi mogli da iskoristimo svaku priliku za unapređenje Božjeg dela. (TM 197,198)

37 - Bog priprema put

Ako se potrebe Božjeg dela prikažu u pravom svetlu onima koji imaju sredstva i uticaj, ti ljudi bi mogli da učine mnogo za unapređenje ciljeva sadašnje istine. Božji narod izgubio je brojne povlastice koje su mu mogle doneti prednost da nije odlučio da ostane nezavisan od sveta.

U Božjem proviđenju svakodnevno se susrećemo sa neobraćenim ljudima. Svojom desnicom Bog priprema put pred nama kako bi Njegovo delo moglo brzo da napreduje. Kao Njegovi saradnici, pred nama je sveti posao koji treba obaviti. Mi ćemo odgovarati za one koji su na visokim položajima; zbog njih treba proširiti milostivi poziv na svadbenu gozbu.

Sav svet sa svojim bogatstvom i blagom pripada Bogu iako je sada skoro u celini u posedu zlih ljudi. „Gospodnja je zemlja i što je god u njoj.“ (Psalam 24,1)... O, kada bi hrišćani mogli bolje razumeti da je njihova prednost i dužnost da, dok neguju prava načela, iskoriste svaku od Neba danu priliku za napredovanje Božjeg carstva na ovom svetu! ( Stewardship Series, br. 1, str. 14,15)

Pokrenuti Duhom na davanje

Posao medicinskih misionara koji rade u evanđeoskom polju vredan je kao i posao koji obavljaju njihove kolege misionari. Napori koje ti radnici ulažu ne smeju da budu ograničeni na siromašnije slojeve. Viši društveni slojevi neobično su zanemareni. Među njima naći će se mnogi koji će primiti istinu jer je ona dosledna nosi pečat uzvišenog karaktera Jevanđelja. Veliki broj sposobnih ljudi, koji su tako osvojeni za Delo, energično će učestvovati u Božjem delu.

Gospod poziva one koji su na odgovornim položajima, one kojima je poverio svoje dragocene darove, da iskoriste svoje talente intelekta i sredstava u službi Njemu. Naši radnici trebalo bi da na jednostavan način pokažu tim ljudima naš radni plan, objasnivši im šta nam je potrebno, kako bi se pomoglo siromašnima i nevoljnima, i kako da postave delo na čvrst temelj. Neki od njih biće podstaknuti Svetim Duhom da ulažu Gospodnja sredstva za unapređenje Njegovog dela. Oni će ispuniti svoju svrhu pomažući u otvaranju uticajnih centara u velikim gradovima. (7T 112)

Pozivanje bogatih

Svet treba upozoriti. Međutim, vrlo smo osetljivi u pozivanju bogatih, bilo članova crkve ili svetovnih ljudi, da nam pomognu u tom poslu. Želimo da svi verni hrišćani budu sa nama. Želimo da njihove duše budu privučene i velikodušne pomažući nam u izgradnji Božjeg carstva u našem svetu. Potrebno je pozivati velike i dobre ljude da nam pomognu u našem hrišćanskom poslu. Oni bi trebalo da podupru naše napore u potrazi za spasavanjem onoga što je izgubljeno. (The Origin and Development of the Thanksgiving Plan, str. 5, napisano 28. februar 1900.)

Bog otvara put

Vremena su sve teža i novac je teško zaraditi, ali će nam Bog otvoriti put iz izvora izvan kruga naših vernika. Ne vidim kako iko može da odbije darove od strane onih koji nisu naše vere. Oni to mogu da učine samo ako da zauzmu ekstremne stavove i pokrenu pitanja za koja nisu ovlašćeni. Ovo je Božji svet i ako Bog može da pokrene ljudske posrednike da zemlja koja je bila u rukama neprijatelja postane naša, kako bi se vest odnela i u daleke krajeve, treba li ljudi da zatvore taj put svojim uskim stavovima? Takva savesnost je sve samo ne zdrava. Sveti Duh ne vodi ljude u tom smeru. (TM 210)

Sredstva za obraćenje

Zašto ne tražiti pomoć od neznabožaca? Dobila sam uputstvo da u svetu ima ljudi čija su srca puna razumevanja i koja će biti dirnuta saosećanjem kada im se predoče potrebe čovečanstva koje pati...

Ima ljudi u svetu koji će dati svoja sredstava za škole i bolnice. Tako mi je pokazano. Moramo biti iskreniji. Novac je Gospodnji i ako se bogatima prilazi na pravi način, Gospod će dirnuti njihova srca i podstaći ih da daju deo svojih sredstava. U rukama tih ljudi je Božji novac i neki od njih će se odazvati pozivu za pomoć.

Razgovarajte više o tome i učinite sve što je u vašoj moći da osigurate darove. Ne treba smatrati pogrešnim da ljude u svetu upitamo za sredstva, jer je to upravo stvar koju treba učiniti. Taj plan mi je prikazan kao način stupanja u kontakt sa bogatim ljudima iz sveta. Tako će mnogi od njih postati zainteresovani da čuju i poveruju u istinu za ovo vreme. (Stewardship Series, br. 1, str. 15,16)

38 - Rad na prikupljanju žetve

Dok ostvarujemo planove za upoznavanje ljudi o istini za sadašnje vreme i čudesnom proviđenju koje je povezano sa napretkom Dela, najpre treba da se u potpunosti posvetimo Onome čije ime želimo da veličamo. Iskreno se pomolimo za one koje nameravamo da posetimo, dovodeći ih živom verom, jednog po jednog, u Božju prisutnost.

Gospod zna čovekove misli i namere, i lako nas može smekšati! Njegov Duh, poput ognja, može da pokori tvrdo kameno srce! On može da ispuni dušu ljubavlju i nežnošću! Može nam dati milost svog Svetog Duha i može da nas osposobi da uvek iznova radimo za duše! Danas bi snaga te moćne milosti trebala da se oseća u crkvi, i tako će biti ako budemo pazili na Hristove savete Njegovim sledbenicima. Kako smo naučili da iznosimo nauku Hrista našeg Spasitelja, sigurno ćemo videti i Božje spasenje.

Svima koji budu, sa brošurom u ruci, učestvovali u posebnom misionarskom radu u kampanji „Sakupljanje žetve“, rekla bih: Budite marljivi u svojim nastojanjima, živite pod vođstvom Svetoga Duha. Svakodnevno obogaćujte svoje hrišćansko iskustvo. Neka oni koji imaju posebne sposobnosti rade za nevernike na visokim položajima kao i za one na niskim. Marljivo tragajte za dušama koje propadaju. Mislite na to koliku želju oseća Hristos da u svoje stado ponovno dovede one koji su zalutali!

Tragajte za dušama kao oni koji moraju dapolože račun. U vašoj crkvi i u misionskom delu među vašim bližnjima, vaše svetlo treba da zasija tako bistrim i sjajnim zracima, da u dan suda niko ne može da kaže: „Zašto mi nisi govorio o ovoj istini? Zašto nisi mario za moju dušu?“

Budimo istrajni u širenju literature koja je pomno pripremljena za upotrebu između onih koji nisu naše vere. Iskoristimo svaku priliku da zadobijemo pažnju nevernika. Stavimo literaturu u svaku ruku koja želi da je primi. Posvetimo se objavljivanju poruke: „Pripravite u pustinji put Gospodnji, poravnite u pustoši stazu Bogu našemu.“ (Isajija 40,3) Božanska i ljudska sredstva treba da se ujedine u ostvarenju velikog cilja. Danas je dan naše odgovornosti. „I Duh i nevjesta govore: dođi. I koji čuje neka govori: dođi. I ko je žedan neka dođe, i ko hoće neka uzme vodu života zabadava!“ (Otkrivenje 22,17; MS 2, 1914.)

Plod dvostrukog truda

U Božjem proviđenju, oni koji nose teret Njegovog Dela nastoje da udahnu novi život u stare metode rada, a takođe osmišljavaju nove planove i nove metode buđenja zanimanja vernika u ujedinjenom naporu dosezanja sveta. Jedan od novih planova za dosezanje nevernika jeste kampanja „Sakupljanje žetve“ za misije. U mnogim mestima kampanja je tokom proteklih nekoliko godina bila uspešna, donoseći blagoslov mnogima i povećala priliv sredstava u misionsku blagajnu. Pošto su oni koji nisu naše vere bili upoznati sa naprekom vesti trećeg anđela u paganskim zemljama, njihove su se simpatije probudile i neki su poželeli da nauče više o istini koja ima takvu moć da preobrazi srca i živote. Dosegnuti su muškarci i žene iz svih društvenih slojeva i Božje se ime proslavilo.

Proteklih sam godina govorila o potrebi predstavljanja našeg misionarskog rada i njegovog napretka našim prijateljima i komšijama, pa sam ukazivala na Nemijin primer. Sada želim da podstaknem svoju braću i sestre da iznova prouče iskustvo tog čoveka molitve, vere i jasnog prosuđivanja, koji je imao hrabrosti da od svog prijatelja, kralja Artakserksa, zatraži pomoć kojom će unaprediti ostvarenje Božjih ciljeva. Neka svi shvate da u iznošenju potreba našeg rada vernici mogu odsjajivati svetlost drugima samo dok su, kao Nemija u prošlosti, blizu Bogu i dok žive u uskoj vezi sa Darodavcem svetla. Naša duša mora da bude čvrsto utemeljena u istini ako želimo da drugima omogućimo da pobede zablude i obogate se istinom. Sada moramo marljivo da istražujemo Pismo da bi pred nevernicima, kako se budemo zbližavali sa njima, mogli da uzdignemo Hrista kao Pomazanika, razapetog i vaskrslog Spasitelja, o kome su svedočili proroci, potvrdili vernici i čijim imenom primamo oproštenje greha. (MS 2, 1914.)

Deo VIII. - Pravi razlozi za davanje

39 - Ispravna pobuda za službu

U Hristovo vreme fariseji su neprestano pokušavali da zadobiju pažnju Neba kako bi stekli svetovnu čast i blagostanje koje su smatrali nagradom za predanost. Istovremeno su paradirali svojim delima ljubavi pred ljudima kako bi privukli njihovu pažnju i došli na glas da obiluju svetošću.

Isus je osudio njihovo razmetanje izjavljujući da Bog ne priznaje takvu službu i da je laskanje i divljenje ljudi, koje su oni tako revno tražili, jedina nagrada koju će ikada primiti.

„A ti kad činiš milostinju“, rekao je, „da ne zna ljevaka tvoja šta čini desnica tvoja. Tako da bude milostinja tvoja tajna; i Otac tvoj koji vidi tajno, platiće tebi javno!“ (Matej 6,3.4)

Tim rečima Isus nije učio da dela dobrote treba uvek držati u tajnosti. Pišući pod uticajem Svetog Duha, apostol Pavle nije prikrivao velikodušnu samopožrtvovanost hrišćana iz Makedonije, već je pričao o milosti koju je Hristos izlivao na njih, tako da su i drugi bili prožeti istim duhom. On je takođe pisao i crkvi u Korintu i rekao: „I vaša revnost razdraži mnoge.“ (2. Korinćanima 9,2)

Hristove reči jasno kažu da cilj činjenja dobra ne sme da bude dobijanje pohvala i laskanje od ljudi. Prava pobožnost nikada ne pravi predstavu. Oni koji žele reči hvale i laskanja i koji se njima hrane kao slatkim zalogajima, hrišćani su samo po imenu.

Svojim dobrim delima Hristovi sledbenici doneće slavu ne sebi, već Onome čijom su milošću i snagom ta dela učinjena. Svako dobro delo ostvareno je pod uticajem Svetog Duha, a Duh se ne daje da proslavi primaoca, već Darodavca. Kada Hristova svetlost sija u duši, usne će neprestano hvaliti i slaviti Boga. Vaše molitve, izvršavanje dužnosti, dobrota i samoodricanje neće biti tema vaših misli ili razgovora. Veličaće se Isus, ljudsko „ja“ bićese sakriveno, a Hristos će biti sve u svemu.

Treba davati u skrušenosti ne praveći predstavu od svojih dobrih dela, već iz samilosti i ljubavi prema onima koji pate. Iskrenost namere, prava dobrota srca motiv je koji Nebo ceni. Dušu koja je iskrena u svojoj ljubavi, pobožna celim srcem, Bog smatra vrednijom od ofirskog zlata... Ne treba razmišljati o nagradi, već o službi. (MB 120,121)

Beleži se pobuda za davanje

Pokazano mi je da anđeo zapisničar verno beleži svaki prinos posvećen Bogu i stavljen u riznicu, kao i konačni rezultat tako namenjenih sredstava. Božje oko jasno primjećuje svaki novčić posvećen Njegovom delu i spremnost ili nevoljnost darodavca. Pobuda kojom dajemo takođe se beleži. Samopožrtvovani, posvećeni pojedinci koji vraćaju Bogu ono što je Njegovo, kako se od njih i zahteva, biće nagrađeni prema svojim delima. (2T 518,519)

Pobude veće od saosećanja

Moralna tama propalog sveta podstiče muškarce i žene hrišćane da ulože lični napor, daju svoja sredstva i svoj uticaj kako bi poprimili obličje Onoga koji je, iako je posedovao beskonačno bogatstvo, za naše dobro postao siromašan. Božji Duh ne može biti sa onima koje, iako im je poslao poruku svoje istine, treba nagoniti da osete dužnost i sarađuju sa Hristom. Apostol naglašava dužnost davanja iz većih razloga nego što su samo ljudske simpatije, jer su osećanja nestalna. On naglašava načelo da u nesebičnom zalaganju pred svojim očima uvek treba da imamo samo Božju slavu. (3T 391)

Ljubav je načelo delovanja

Ljubav mora da bude načelo delovanja. Ljubav je temeljno načelo Božje vladavine na Nebu i na Zemlji i mora da postane i temelj hrišćanskog karaktera. Jedino tako hrišćanin može da ostane nepokolebljiv. Jedino to ga može osposobiti da se odupre nevoljama i iskušenjema.

Ljubav se pokazuje žrtvovanjem. Plan otkupljenja bio je utemeljen na žrtvi — na žrtvi tako širokoj, dubokoj i visokoj da je postala nemerljiva. Hristos je za nas dao sve i oni koji Ga prihvataju biće spremni da za svog Otkupitelja žrtvuju sve. Pre svega ostalog imaće na umu Njegovu slavu i čast.

Ako volimo Isusa, živećemo za Njega, prinosićemo Mu svoje zahvalne žrtve sa radošću i radićemo za Njega. I sam rad biće nam lak. Njega radi mi ćemo biti spremni da podnesemo bol, napor i žrtvu. Biće nam draga Njegova želja da spasi sve ljude. Osećaćemo istu nežnu težnju za spasenjem duša koju On oseća.

To je Hristova vera. Sve što je manje od toga, prevara je. Nikakva teorija istine, nikakvo izjavljivanje učeništva neće spasiti nijednu dušu. Mi ne pripadamo Hristu sve dok nismo potpuno Njegovi. Polovičnost u hrišćanskom životu doprinosi da čovek postaje neodlučan u namerama i kolebljiv u željama. Napor da služimo i sebi i Hristu čini nas slušaocima kod kojih je seme palo na kamenito tlo i koje se neće održati kada budemo izloženi iskušenju. (Pouke velikog Učitelja, str. 25)

40 - Dobrovoljni prinosi

Sve što činimo treba da činimo drage volje. Svoje prinose treba doneti radosno i zahvalno, i dok ih prinosimo treba da kažemo: „Od Tebe smo primili i Tebi spremno dajemo.“ Najskuplja služba koju možemo pružiti siromašna je u odnosu na dar koji je Bog dao našem svetu. Svakoga dana Hrist je naš dar. Bog Ga je dao svetu i On milostivo prihvata darove poverene ljudskim posrednicima za napredak Njegovog dela u svetu. Tako pokazujemo da smo prepoznali i priznali da sve pripada Bogu, apsolutno i potpuno. (MS 124, 1898.)

Bog naročito ceni dar koji potiče od srca koje ljubi, čineći ga najuspešnijim u službi Njemu. Ako smo svoje srce predali Isusu, prinećemo Mu i svoje darove. Svoje zlato i srebro, svoj najdragoceniji zemaljski posed, svoje najveće umne i duhovne sposobnosti, dobrovoljno ćemo posvetiti Onome koji nas ljubi i koji je dao Sebe za nas. (Čežnja vekova, str. 39.40)

Žrtve zahvalnice i žrtve za prestup

Dođite Gospodu srca prepunog zahvalnosti za prošlo i sadašnje milosrđe, i pokažite svoju zahvalnost za bogatstvo Božje milosti donoseći Mu svoje žrtve zahvalnice, dobrovoljne prinose i žrtve za greh. (R&H, 4. januar 1881.)

Ruganje Bogu je rđav dar

Bog je ljude načinio svojim posrednicima milosti, svojim saradnicima u velikom delu širenja Njegovog carstva na Zemlji; ali oni mogu da se bave ciljevima nevernog sluge i na taj način da izgube najveće prednosti koje su ikada dodeljene ljudima. Hiljadama godina Bog je radio preko ljudskih oruđa, ali iz tog posla, po svojoj volji, može da isključi sebične, one koji vole novac i lakome. On ne zavisi od naših sredstava i nije ograničen ljudskim izvršiocima. On će dovršiti svoje delo iako ne budemo imali nikakvog udela u njemu. Međutim, kome od nas bi bilo drago da Gospod to učini?

Bilo bi bolje uopšte ne davati nego davati nevoljno; jer ako izdvajamo od svojih sredstava bez duha dobrovoljnog davanja, rugamo se Bogu. Imajmo na umu da sarađujemo sa Onim od koga zavisimo za svaki blagoslov, sa Onim koji čita svaku pomisao srca, svaku nameru uma. (R&H, 15. maj 1900.)

Radostan darodavac je prihvtljiv darodavac

„Ovo pak velim: koji s tvrđom sije, s tvrđom će i požnjeti; a koji blagoslov sije, blagoslov će i požnjeti. Svaki po volji svojega srca, a ne sa žalošću ili od nevolje; jer Bog ljubi onoga koji dobrovoljno daje.“ (2. Korinćanima 9,6.7) Ako radimo u duhu ovog saveta, možemo da tražimo od Boga da nadgleda stanje naših prolaznih stvari. Možemo osetiti da dajemo samo deo od onoga što nam je povereno kao dar od našega Gospoda.

Svi naši darovi trebalo bi da budu prineseni radosno jer dolaze iz fonda za koji je Gospod procenio da ga treba poveriti u naše ruke u svrhu obavljanja poslova za napredak Njegovog dela u svetu, kako bi se zastava istine vijorila na zemaljskim putovima i stazama. Kada bi svi, koji ispovedaju istinu, dali Gospodu ono što je Njegovo putem desetka, darova i prinosa, bilo bi hrane u kući Gospodnjoj. Razlog dobronamernosti više ne bi zavisio od nesigurnih darova, hirovitosti, niti bi se menjao prema nestalnim osećanjama ljudi. Božji zahtevi bili bi rado prihvaćeni, a Njegovo delo dobilo bi pravedan deo sredstava poverenih našim rukama.

Da li je svaki verni pristav spreman da poveća deo darova koje treba da stavi u Gospodnju riznicu, a smanji svoj prinos za jednu tačkicu ili crticu? Kome on služi? Kome donosi dar? Onome od koga zavisi za svo dobro koje uživa. Onda neka niko od nas, koji primamo Hristovu milost, ne dovodi anđele u situaciju da nas se stide niti Isusa da se postidi nazvati nas braćom.

Da li ćemo negovati nezahvalnost i pokazati je u svojoj škrtosti u davanju za Božje delo? Ne! Predajmo sebe kao živu žrtvu i sve svoje dajmo Isusu. To je Njegovo; mi smo Njegovo otkupljeno vlasništvo. Primatelji Njegove milosti, oni koji razmišljaju o golgotskom krstu, neće dovoditi u pitanje deo koji treba dati, već će osećati da je i najbogatiji dar nesrazmeran i nedostojan velikog dara jedinorodnog Sina beskonačnog Boga. Budu li se odricali, i najsiromašniji će naći način da nešto vrate Bogu. (R&H, 14. jul 1896.)

41 - Uobičajeni načini pozivanja

Vidimo kako crkve u naše vreme podstiču neumerenost i rasipanje, priređuju slavlja, večere, sajmove, plesove i svečanosti u svrhu prikupljanja sredstava za crkvenu blagajnu. To su metode koje je izumeo telesni um kako bi osigurao sredstva bez žrtvovanja.

Takav primer ostavlja utisak u umovima mladih. Oni primećuju da lutrije, sajmovi i igre na sreću nemaju odobravanje crkve, ali misle da postoji nešto čarobno u tom načinu sticanja sredstava. Mladi su okruženi iskušenjema. Mladi čovek odlazi u kuglanu i kockarnicu. On tamo primećuje novac koji podiže onaj koji pobeđuje. To izgleda primamljivo. To se čini lakšim načinom sticanja novca nego pravi posao koji zahteva istrajnu energiju i strogu ekonomičnost. Počinje da misli da u tome ne može biti štete, jer se sličnim igrama pribegavalo kako bi se prikupila sredstva za dobrobit crkve. Zato, pita se on, zašto sam sebi ne bi pomogao na taj način?

On počinje da ulagaže mala sredstva misleći da to može doneti više novca. Dobijao ili gubio, on je na nizbrdici koja vodi u propast. A na pogrešnu stazu odveo ga je primer crkve.

Prinosi sa manom

Izjasnimo se u vezi sa svom tom crkvenom pokvarenošću i rasipanjem koji imaju obeshrabrujući uticaj na mlade i na stare. Nemamo pravo da ih prekrijemo plaštom svetosti samo zato što bi se ta sredstva koristila za crkvene svrhe. Takvi prinosi imaju manu i nose Božje prokletstvo. Njihova cena su duše. Sa propovedaonice mogu da se brane plesovi, lutrije, sajmovi i luksuzni banketi radi sticanja sredstava za crkvene potrebe, ali ne treba učestvovati ni u jednoj od tih stvari, jer ako tako činimo, Bog će biti nezadovoljan. Ne odobravamo da, kao Hristovi osvedočeni sledbenici, popuštate požudi apetita ili pribegavate telesnim zabavama kao podsticaju da darujete sredstva koja vam je Bog poverio. Ako ne dajete dobrovoljno zbog Hristove ljubavi, taj prinos ni u kom slučaju neće biti prijatan Bogu.

Uništeni karakteri

Smrt, obučena u nebesku haljinu, vreba na putu mladih. Greh je pozlaćen crkvenom svetošću. Razni oblici zabave u današnjim crkvama uništili su hiljade pojedinaca koji su, što se njih tiče, mogli da ostanu čestiti i postanu Hristovi sledbenici. Moderna crkvena događanja i pozorišne predstave prouzrokovali su mnoge razorne uticaje na karakter i još će ih hiljade biti uništeno; pa ipak ljudi nisu svesni opasnosti tog strašnog uticaja. Mnogi mladi su izgubili dušu zbog tih pokvarenih uticaja. (R&H, 21. novembra 1878.)

Davanje radi sebičnog ugleda

Na takozvanim hrišćanskim skupovima sotona stavlja verski plašt preko varljivih uživanja i bezbožnih zabava da bi izgledali sveto i da bi se umirila savest mnogih, jer se zarađuju sredstva za izmirenje crkvenih troškova. Ljudi ne daju zbog Božje ljubavi, ali za ljubav uživanja i ugađanja apetitu iz sebičnih razloga, oni će odvojiti novac.

Zar nema snage u Hristovim poukama o dobronamernosti, u Njegovom primeru i u uticaju Božje milosti na srce ljudi da slave Boga svojim bićem, da mora da se pribegne takvom načinu održavanja crkve? Šteta napravljena telesnom, duševnom i moralnom zdravlju tim prizorima zabave i halapljivosti nije mala. U dan konačnog suda pokazaće se koliko je duša izgubljeno zbog uticaja tih prizora razuzdanosti i bezumlja.

Žalosna je činjenica da sveti i večni savetnici nemaju moć da otvore srca onima koji kažu da su Hristovi sledbenici, kako bi prineli dobrovoljne darove za propovedanje Jevanđelja, kakvu ima primamljivi uticaj banketa i uopšteno zabava. Tužna je stvarnost da će ta događanja prevladati kada svete i večne stvari ne budu mogle da utiču na srce da se uključi u plemenita dela.

Mojsije nije organizovao lutrije

Mojsijev plan za prikupljanje sredstava u pustinji bio je vrlo uspešan. Nije bila potrebna nikakva prinuda. Mojsije nije organizovao velike gozbe. On nije pozivao ljude na veselje, ples i zabavu. Nije organizovao lutrije niti išta svetovno kako bi zaradio sredstva za podizanje Šatora od sastanka u pustinji. Bog je zapovedio Mojsiju da pozove Izrailjce da donesu darove. Mojsije je samo trebalo da prihvati darove svakog čoveka koji je davao dobrovoljno iz srca. Dobrovoljni prinosi dolazili su u tako velikom broju, da je Mojsije morao da proglasi kraj prikupljanju kada je svega bilo dovoljno. Morali su da prestanu sa darivanjem, jer su donosili obilno, više nego što je moglo da se iskoristi.

Takozvani Hristovi sledbenici padaju na sotonina iskušenja u popuštanju uživanju i apetitu. Obučen kao anđeo svetla, citiraće Sveto pismo kako bi opravdao iskušenje popuštanju apetitu i svetovnim zadovoljstvima, koja odgovaraju telesnom srcu. Takozvani Hristovi sledbenici nemaju moralnu snagu; sotona ih opčinjava svojim podilaženjem i odnosi pobedu.

Kako Bog gleda na crkve koje se izdržavaju na taj način? Hristos ne može da prihvati te prinose jer nisu darovani iz ljubavi i odanosti Njemu, već zbog poštovanja sebe. Ono što mnogi ne bi učinili za Hristovu ljubav, učinili bi za ljubav raskoši, zadovoljavanja apetita i ljubavi prema svetovnim zabavama, kako bi ugodili telesnom srcu. (R&H, 13. oktobar 1874.)

Ponavljanje greha Nadava i Avijuda

Takozvani hrišćani odbacuju Gospodnji plan prikupljanja sredstava za Njegovo delo, i za čime posežu da popune nedostatak? Bog vidi pokvarene metode kojima pribegavaju. Mesta bogosluženja oskvrnuta su svakakvim idolopokloničkim rasipanjem, a za crkvene troškove i funkcionisanje može se prikupiti malo novca od ljubitelja sebične razonode. Mnoge od tih osoba ne bi samoinicijativno dale ni jedan novčić za verske potrebe. Gde Bog u uputstvima za podršku svog dela spominje bilo kakvu trgovinu, koncerte, sajmove, bankete i slične zabave? Da li Gospodnje delo mora da zavisi od istih stvari koje je zabranio u svojoj Reči — od onih stvari koje odvraćaju um daleko od Boga, od umerenosti, pobožnosti i svetosti?

Kakav utisak to ostavlja na misli nevernika? Sveto merilo Božje reči baca se u prašinu. Na Boga se gleda prezrivo, kao i na hrišćansko ime. Takvim nebiblijskim načinom zarađivanja sredstava potvrđuju se najpokvarenija načela. I upravo to sotona želi da postigne. Ljudi ponavljaju greh Nadava i Avijuda. Oni su prineli običnu umesto svete vatre u Božjoj službi. Gospod ne prihvata takve prinose.

Sve te metode za priliv novca u Božju riznicu Njemu su mrske. Takve trikove podstiče lažna pobožnost. O, kakve li slepoće, kakve samoobmane između onih koji tvrde da su hrišćani! Vernici se ponašaju kao stanovnici sveta u Nojeve dane, kada su misli u njihovim srcima bile samo zle. Svi koji se boje Boga zgroziće se nad takvim poduhvatima kao zastranjivanjem od vere Isusa Hrista. (R&H, 8. decembar 1896.)

Velikodušnost bez načela

Propovednik može da bude posebno omiljen nekom bogatom čoveku, on može da bude vrlo velikodušan prema njemu; to veliča propovednika, a on zauzvrat svog sponzora obasipa pohvalama o dobronamernosti. Njegovo ime može da se uzveliča pojavljivanjem u novinama, pa ipak taj velikodušan donator može biti potpuno nedostojan priznanja koja mu se odaju.

Njegova velikodušnost ne dolazi iz dubokog, živog načela koje ga pokreće da čini dobro svojim sredstvima, kako bi se unapredilo Božje delo jer ga poštuje, već iz nekog sebičnog motiva ili želje da ga smatraju velikodušnim. On je to možda darovao nesmotreno, pa njegova velikodušnost nema duboko načelo. Možda je bio pokrenut slušanjem uznemirujuće istine koja je nakrako

otvorila njegov novčanik, pa ipak, posle svega, njegova plemenitost nema dublji motiv. On daruje impulsivno; njegov novčanik se otvara na mahove i isto tako hirovito se zatvara. On ne zaslužuje pohvalu jer je u svakom smislu te reči škrt čovek, i sve dok se temeljno ne obrati, zajedno sa novčanikom u ruci i svime što ima, čuće porazne reči: „Hodite vi sad, bogati, plačite i ridajte za svoje ljute nevolje koje idu na vas. Bogatstvo vaše istruhnu, i haljine vaše pojedoše moljci.“ (Jakov 5,1.2)

Takvi će se konačno probuditi iz strašnog samozavaravanja. Oni koji su hvalili njihovu nestalnu plemenitost pomogli su sotoni da ih zavede i naveli ih na pomisao da su veoma velikodušni, da su se žrtvovali, a nisu upoznali temeljna načela darežljivosti ni samopožrtvovanosti. (1T 475,476)

Deo IX. - Težnja za zemaljskim bogatstvom

42 - Opasnost od lakomstva

Mnogi između Božjeg naroda omamljeni su duhom sveta i svoju veru poriču svojim delima. Oni neguju ljubav prema novcu, kućama i posedima, sve dok to ne zaokupi sve snage nihovog uma i bića i ugasi ljubav prema Stvoritelju i dušama za koje je On umro. Bog ovog sveta zaslepeo im je oči; večni interesi njima su manje važni, a mozak, kosti i mišiće opterećuju do krajnjih granica kako bi uvećali svoje svetovno bogatstvo. I svo to gomilanje briga i obveza direktno krši Hristovu zabranu kada je rekao: „Ne sabirajte sebi blaga na zemlji, gdje moljac i rđa kvari, i gdje lupeži potkopavaju i kradu!“ (Matej 6,19)

Oni zaboravljaju da je Hristos takođe rekao: „Nego sabirajte sebi blago na Nebu“, (stih 20) i da samo tako rade za lični interes. Blago sabirano na Nebu je sigurno; nijedan lopov ne može mu prići niti ga moljac pokvariti. Međutim, njihovo blago je na Zemlji, a njihovo srce tamo gde im je blago.

Hristova pobeda

Hristos se u pustinji suočio sa glavnim velikim iskušenjema koje će doći na čoveka. On se potpuno sam suočio sa lukavim, prepredenim neprijateljem i pobedio ga. Prvo veliko iskušenje odnosilo se na apetit, drugo na taštinu, a treće na ljubav prema svetu. Hristu su bili ponuđeni prestoli i carstva sveta i njihova slava. Sotona je došao sa svetskom čašću, bogatstvom i životnim uživanjem i prikazao ih u najlepšem svetlu kako bi namamio i prevario. „Sve ovo daću Tebi“, rekao je Hristu, „ako padneš i pokloniš mi se.“ (Matej 4,9) Ipak, Hristos je odbio tog lukavog neprijatelja i izišao kao pobednik.

Čovek nikada neće biti izložen tako snažnim iskušenjima kakvima je bio izložen Hristos, pa ipak sotona ima veći uspeh kod ljudi. „Daću ti sav novac, dobitak, ovu zemlju, moć, počasti i bogatstvo“, za šta? Uslov je rekao tako jasno kao što je bilo u Hristovom slučaju: „Ako padneš i pokloniš mi se“. On je zadovoljan ako mu se preda integritet i ako uspe da otupi savest. Kroz odanost svetovnim interesima on prima sve počasti koje poželi. Vrata su za njega otvorena i on ulazi kada mu se prohte, sa svojom zlom povorkom nestrpljivosti, samoljublja, oholosti, škrtosti i nepoštenja. Čovek je očaran i podmuklo namamljen u propast.

Pred nama je Hristov primer. On je pobedio sotonu pokazujući nam kako i mi možemo da pobedimo. Hristos je pružio otpor sotoni uz pomoć Pisma. On je morao da zadrži svoju božansku silu i da koristi samo lične reči, ali je rekao: „Pisano je: Ne živi čovjek o samom hljebu, no o svakoj riječi koja izlazi iz usta Božjih.“ (stih 4) Kada bi se sveti spisi proučavali i izvršavali, hrišćani bi bili utvrđeni i mogli bi da se suoče sa lukavim neprijateljem; ali Božja reč se zanemaruje, pa sledi katastrofa i poraz.

Bogati mladić

Jedan mladić došao je Hristu i upitao Ga: „Učitelju blagi! kakovo ću dobro da učinim da imam život vječni?“ (Matej 19,16) Isus mu je rekao da drži zapovesti. On je odgovorio: „Sve sam ovo sačuvao od mladosti svoje; šta mi još treba?“ (stih 20) Isus je sa ljubavlju pogledao na mladog čoveka i verno mu istakao njegov nedostatak u držanju božanskog Zakona. On nije voleo svoje bližnje kao samog sebe. Problem je bio njegova sebična ljubav prema bogatstvu što će ga, ako se ne popravi, lišiti Neba. „Ako hoćeš savršen da budeš, idi i prodaj sve što imaš i podaj siromasima; i imaćeš blago na nebu; pa hajde za Mnom!“ (stih 21)

Hristos je želeo da mladić shvati da On od njega očekuje da sledi primer koji mu je pokazao On sam, Gospod Neba. On je napustio svoje bogatstvo i slavu i postao siromašan, da bi se čovek Njegovim siromaštvom obogatio; i zbog tog bogatstva On zahteva da čovek daruje zemaljska dobra, čast i zadovoljstvo. On zna da će privrženost svetu odvući ljude od Boga, zato je rekao mladiću: „Ako hoćeš savršen da budeš, idi i prodaj sve što imaš i podaj siromasima; i imaćeš blago na Nebu; pa hajde za Mnom!“ Kako je mladić primio te Hristove reči? Da li se radovao što je mogao da osigura nebesko blago? O, ne! „A kad ču mladić riječ, otide žalostan; jer bijaše vrlo bogat.“ (stih 22) Za njega je bogatstvo značilo čast i moć, pa mu se gubitak ogromne količine tog blaga činio gotovo nemogućim.

Taj mladić koji je ljubio svet želeo je raj, ali je želeo da zadrži svoje bogatstvo, pa se odrekao besmrtnog života zbog ljubavi prema novcu i moći. O, kakva jadna razmena! Pa ipak, mnogi koji tvrde da drže sve Božje zapovesti rade istu stvar.

Pohlepnom čoveku preti opasnost od bogatstva; što više dobija, to mu je teže da bude velikodušan. Za njega je smanjivanje bogatstva kao davanje ličnog života, i on se okreće od privlačnosti besmrtne nagrade kako bi zadržao i uvećao svoje zemaljsko blago. Kada bi držao zapovesti, njegov svetski posed ne bi bio tako veliki. Dok je planirao i zgrtao za sebe, kako je mogao da ljubi Boga svim svojim srcem, svim svojim umom i svom svojom snagom, i svog bližnjeg kao sebe? Da je delio siromašnima kako su njihove potrebe zahtevale, on bi bio daleko srećniji i imao bi veće nebesko blago...

Odgovoran Bogu

Pavle je rekao: „Dužan sam i Grcima i divljacima, i mudrima i nerazumnima.“ (Rimljanima 1,14) Bog je svoju istinu otkrio Pavlu i na taj način ga zadužio da prosvetli one koji su u tami. Međutim, mnogi ne shvataju svoju odgovornost prema Bogu. Oni upravljaju talentima svog Gospoda, imaju snagu uma i kada bi njihov um bio zaposlen u pravom smeru, bili bi saradnici Hristovi i Njegovih anđela. Mnoge duše bile bi spasene zahvaljujući njihovim naporima, sijale bi kao zvezde na kruni njihove radosti. Međutim, oni su ravnodušni prema svemu tome. Sotona je tražio način da ih privlače ovim svetom, okuje i paralizuje njihove moralne snage, i u tome je u potpunosti uspeo.

U pitanju je budućnost

Kako mogu kuće i posedi da se uporede sa dragocenim dušama za koje je Hristos umro? Preko vas kao oruđa, draga braćo i sestre, te duše mogu biti spasene sa vama u carstvu slave, ali sa sobom ne možete poneti ni najmanji deo svog zemaljskog blaga. Stičite koliko god možete, svakom ljubomornom brigom čuvajte svoje blago, i opet od Gospoda može doći naredba da sve ono što ste gomilali ceo život za nekoliko sati proguta požar koji nikakva veština ne može ugasiti, i pretvori u pepeo koji tinja. Možete posvetiti sve svoje talente i energiju nagomilavanu blaga na Zemlji, ali kakvu će to imati vrednost kada vaš život bude pri kraju ili se Isus pojavi? Onoliko koliko ste zbog svetovnih počasti i bogatstva zanemarivali duhovni život, toliko ćete nisko potonuti u moralnoj vrednosti pred sudom velikog Sudije. „Jer kakva je korist čovjeku ako zadobije sav svijet a duši svojoj naudi?“ (Marko 8,36)

Božji gnev pašće na one koji su služili bogatstvu umesto svom Stvoritelju. A oni koji žive za Boga i Nebo, ukazujući i drugima na taj način života, iskusiće da je put pravednih kao svetlost i da svetli sve više dok ne postane savršeni dan. Jednoga dana čuće dobrodošlicu: „Dobro, slugo dobri i vjerni! U malom bio si Mi vjeran, nad mnogijem ću te postaviti; uđi u radost Gospodara svojega!“ (Matej 25,21.23) Hristova radost je u tome da vidi spasene duše u svom slavnom carstvu i za tu radost On „pretrplje krst, ne mareći za sramotu“ (Jevrejima 12,2). Ali, ubrzo „vidjeće trud duše svoje i nasitiće se; pravedni sluga Moj opravdaće mnoge svojim poznanjem, i sam će nositi bezakonja njihova“ (Isajija 53,11). Kako će srećni biti oni koji će, pošto su učestvovali u Njegovom radu, biti pozvani da učestvuju u Njegovoj radosti. (R&H, 23. jun 1885.)

Očaravajuća moć sotone

Sotona želi da učini svet vrlo privlačnim. On ima očaravajuću moć kojom želi da zadobije privrženost čak i osvedočenih Hristovih sledbenika. Mnogo takozvanih hrišćana podneće svaku žrtvu da bi stekli bogatstvo, i što su uspešniji u ispunjavanju svojih želja, manje mare za dragocenu istinu i njen napredak u svetu. Oni gube ljubav prema Bogu i ponašaju se bezumno. Što više napreduju u materijalnom bogatstvu, manje ulažu u Božje delo.

Dela onih koji imaju suludu ljubav prema bogaćenju pokazuju da je nemoguće služiti dvojici gospodara, Bogu i bogatstvu. Oni pokazuju svetu da je novac njihov bog. Oni se klanjaju njegovoj sili i svime što čine služe svetu. Ljubav prema novcu postaje vladajuća sila i zbog njega krše Božji zakon. Oni mogu da ispovedaju veru u Hrista, ali ne vole Njegova načela niti se obaziru na opomene. Svoje najbolje snage troše na služenje svetu i klanjaju se bogatstvu.

Zabrinjavajuće je da je sotona zaveo tako mnogo ljudi. On uzbuđuje maštu sjajnim prikazivanjem svetovnog dobitka i ljudi postaju zaslepljeni misleći da je pred njima savršena sreća. Mami ih nada u zadobijanje časti, bogatstva i položaja. Sotona kaže duši: „Sve ovo ću ti dati, svu tu moć i bogatstvo kojima možeš činiti dobro svojim bližnjima“. Međutim, kada dostignu cilj za kojim su težili, uvide da nisu povezani sa nesebičnim Otkupiteljem i da nisu učesnici božanske naravi. Njima su omilela zemaljska blaga i preziru odricanje, nesebičnost i poniženje zbog istine. Ne žele da se odvoje od zemaljske imovine gde im je i srce. Oni su zamenili gospodare i prihvatili službu bogatstvu umesto službe Hristu. Sotona je osigurao obožavanje tih prevarenih duša zbog njihove ljubavi prema svetovnom blagu.

Često se događa da pobožnost prelazi u svetovnost pod uticajem tako neprimetnog lukavog nagovaranja zla, da prevarena duša nije ni svesna da je odbacila Hrista i da Mu je sluga samo po imenu. (R&H, 23. septembar 1890.)

Primer požrtvovanih pionira

Nekada je bilo malo onih koji su slušali i prigrlili istinu, i koji nisu imali mnogo svetovnih dobara. U to vreme su neki morali da prodaju svoje kuće i zemljišta i naći jeftinije, dok su njihova sredstva dobrovoljno ulagana za objavljivanje istine i pomoć za unapređivanje Božjeg dela na druge načine. Te požrtvovane duše trpele su oskudicu, ali su izdržale do kraja i njihova nagrada biće velika.

Bog deluje na mnoga srca. Istina za koju su se neki žrtvovali trijumfirala je i mnoštvo joj se predalo. Po Božjem proviđenju u istinu dovedeni su i oni koji imaju sredstva da bi, kako Delo napreduje, mogli da budu ispunjeni njegovi zahtevi. Bog sada ne poziva na prodavanje kuća u kojima Njegov narod treba da živi, ali ako oni koji imaju bogatstvo ne čuju Njegov glas, ne odvoje se od sveta i ne žrtvuju za Boga, On će ih zaobići i pozvaće one koji su spremni da učine sve za Isusa, čak i da prodaju svoje domove kako bi zadovoljili potrebe Dela. Bog će uvek imati dobrovoljne darove. Oni koji ih daju trebalo bi to da smatraju prednošću. (R&H, 16. septembar 1884.)

Božji narod je na suđenju pred nebeskim svetom, ali se zbog svojih oskudnih darova i prinosa, i slabašnih napora u Božjoj službi pokazuje kao neveran. Da je to malo što sada čine bilo najbolje što su mogli, oni ne bi bili pod osudom; ali su svojim materijalnim dobrima mogli da učinei mnogo više. Oni znaju, a i svet zna, da su u velikoj meri izgubili duh samoodricanja i nošenja krsta. (6T 445,446)

Svako je ispitan

Matej u svom bogatstvu, a Andrija i Petar u svom siromaštvu, stavljeni su pred isto iskušenje; svako od njih posvetio je svoj život istom cilju. U trenutku uspeha, kada su mreže bile pune ribe, a podsticaji starog načina života najjači, Isus je kraj mora zatražio od učenika da napuste sve za delo Jevanđelja. Tako se svaka duša iskušava da li je u njoj jača želja za prolaznim dobrima ili želja za druženjem sa Hristom.

Načelo uvek puno traži. Nijedan čovek ne može uspeti u službi Bogu ako celo njegovo srce nije u njoj i ne drži sve za štetu prema prevažnom poznanju Hrista. Nijedan čovek koji se usteže ne može biti Hristov učenik, a još manje Njegov saradnik. Kada ljudi pravilno shvate veliko spasenje, samopožrtvovanost koja se ogledala u Hristovom životu pokazaće se i u njihovom. Kojim god putem ih povede radovaće se da Ga slede. (Čežnja vekova, str. 212)

43 - Pokušaj služenja Bogu i bogatstvu

Postoji opasnost da u potrazi za svetovnim dobitkom izgubimo sve, jer se u grozničavoj trci za zemaljskim blagom zaboravljaju viši interesi. Briga i nevolje koje su uključene u nagomilavanju blaga na Zemlji ne ostavljaju ni vremena ni želje za zdrav pogled na večna bogatstva... „Jer gdje je vaše blago, ondje će biti i srce vaše..“ (Matej 6,21) Vaše misli, vaši planovi i pobude imaće zemaljski karakter i vaša duša biće okaljana pohlepom i sebičnošću. „Jer kakva je korist čovjeku ako zadobije sav svijet a duši svojoj naudi?“ (Marko 8,36)...

Čovekovo srce može da bude stan Svetom Duhu. Hristov mir koji prevazilazi svaki razum, može da počiva u vašoj duši i preobražavajuća moć Njegove milosti radiće u vašem životu i osposobiće vas za dvorove slave. Međutim, ako su mozak, nervi i mišići zaposleni u službi sebi, u životu vam nije najvažnije ono što je Božje i nebesko. Nemoguće je utkati Hristovu milost u karakter dok ulažete svu svoju energiju u svetovne ciljeve. Možete biti uspešni u nagomilavanju blaga na Zemlji, na slavu sebi, ali „jer gdje je vaše blago, ondje će biti i srce vaše“. Razmišljanje o večnim stvarima imaće drugorazredno značenje. Možete da učestvovujete u spoljašnjim oblicima poštovanja, ali vaša služba biće mrska nebeskom Bogu. Ne možete služiti Bogu i bogatstvu. Ili ćete predati svoje srce i staviti svoju volju na Božju stranu, ili ćete svoju energiju trošiti na služenje svetu. Bog neće prihvatiti službu sa pola srca. (R&H, 1. septembar 1910.)

Trajni sadržaj ili prolazna senka

Hristos poziva vernike svoje Crkve da neguju istinsku, pravu evanđeosku nadu. On usmerava njihov pogled prema gore, jasno ih uveravajući da se neprolazno bogatstvo nalazi gore, a ne dole. Njihova nada je na Nebu, a ne na Zemlji. „Nego ištite najprije carstva Božjega, i pravde Njegove,“ kaže On, „i ovo će vam se“, ono što je bitno za vaše dobro, „sve dodati!“ (Matej 6,33)

Mnogima stvari ovog sveta zamagljuju slavni prizor večne slave koja čeka svece Svevišnjega. Oni ne mogu da razlikuju pravi, stvaran, trajni sadržaj od lažne, krivotvorene, prolazne sene. Hristos ih poziva da uklone ispred očiju ono što zamagljuje njihov pogled na večne stvari. On želi da uklone sve ono što čini da u pogrešnom svetlu vide stvarnost. Bog preklinje svoj narod da snagu tela, uma i duše preda u službu koju On očekuje od njih. On ih poziva da sebi kažu kako se dobici i prednosti ovog života ne mogu uporediti sa bogatstvom koje očekuje marljivog, razumnog vernika koji očekuje večni život. (R&H, 23. jun 1904.)

Obuzet potragom za bogatstvom

Neprijatelj isto tako istrajno radi danas kao i pre potopa. Služeći se raznim idejama i izumima, on vredno radi kako bi umove ljudi zaokupio stvarima ovoga sveta. On zapošljava svu svoju genijalnost kako bi naveo ljude da postupaju nerazumno, kako bi ih zaokupio trgovačkim poduhvatima i time ugrozio njihovu nadu u večni život. On smišlja izume koji ugrožavaju ljudski život. Pod njegovim uticajem ljudi prihvataju to što on zamišlja. Oni su postali toliko obuzeti potragom za bogatstvom i svetovnom moći da se ne obaziru na „ovako govori Gospod“.

Sotona likuje kada vidi da uspeva da zadrža um podalje od svečanih, važnih pitanja koja imaju veze sa večnim životom. On želi da istisne misao o Bogu iz uma i zameni je svetovnošću i materijalizmom. On drži svet u tami. Dobro je prostudirao plan kako da navede ljude da zaborave na Boga i Nebo ne bi li što više duša doveo pod svoju vlast. I u tu svrhu on iznosi ideje i izume koji će tako zauzeti pažnju ljudi da neće imati vremena da razmišljaju o nebeskim stvarima.

Božji narod sada mora da se probudi i počne da radi svoj zanemareni posao. U taj posao moramo uložiti sve snage uma. Ne smemo štedeti napore da iznesemo istinu kakva je u Isusu, jednostavno, a opet tako silno da umovi budu pod snažnim utiskom. Moramo da radimo tako da potrošimo što manje sredstava, jer posao mora da se proširi i u daleka područja. (R&H, 15. decembar 1910.)

Judina lekcija

Juda je imao dragocene osobine, ali je morao da odbaci neke karakterne crte da bi mogao da bude spasen. On je trebalo da bude nanovo rođen ne od raspadljivog semena, već od neraspadljivog. Njegova nasleđena i negovana težnja ka zlu bila je pohlepa. Zbog stalnog popuštanja prešla je u naviku koja je bila prisutna u svim njegovim poslovima. Njegove navike u ekonomisanju razvile su škrt duh i postale pogubna zamka. Dobit je bila njegovo merilo ispravnog verskog iskustva i svaka istinska pravednost postala je podređena tome. Hristova načela pravde nisu imala mesta u njegovom životu...

Znajući da je iskvaren lakomošću, Hristos mu je uputio mnoge dragocene pouke. Čuo je Hrista kada je govorio o načelima koja moraju imati svi koji žele Njegovo carstvo. Pružena mu je svaka prilika da primi Hrista kao svog ličnog Spasitelja, ali je on odbio taj dar. Nije hteo da popusti i preda svoj put i volju Hristu. Nije se borio protiv svojih zlih sklonosti, zato njegov pohlepan duh nije mogao da bude bolji. Dok je spolja glumio učenika i bio u prisutnosti samog Hrista, za sebe je prisvajao sredstva koja su pripadala Gospodnjoj riznici...

Juda je mogao da ima koristi od tih pouka da je želeo da bude ispravan u srcu, ali ga je svladala strast za sticanjem novca i ona je postala vladajuća sila u njegovom životu. Popuštajući, dopustio je da taj nedostatak u njegovom karakteru naraste i pusti tako duboko korenje da je ugušio dobro seme istine koje je bilo posejano u njegovom srcu. (R&H, 5. oktobar 1897.)

Zaslepljeni ljubavlju prema svetu

Božje delo trebalo bi da bude na prvom mestu u našim planovima i težnjama. Potrebno je izneti direktno upozorenje protiv ugađanja sebi dok su Božjem delu potrebna sredstva. Neki su toliko hladni i niskih moralnih načela da ne shvataju koliko su vezani uz svoje zemaljsko blago, koje će uskoro zauvek nestati. Ljubav prema svetu sputava ih poput teške odeće i ako ne promene pravac, nikada neće znati koliko je dragoceno odricati se za Hrista. Svi naši idoli, naša ljubav prema svetu, moraju biti izbačeni iz srca.

Ima propovednika i vernih prijatelja koji vide opasnost koja okružuje te duše obuzete sobom, i koji ih verno upozoravaju na njihovo pogrešno postupanje, ali umesto da prihvate opomene u duhu u kojem su im date i time se okoriste na dobro, oni prekorno ustaju protiv onih koji verno postupaju sa njima.

O, kada bi se mogli trgnuti iz svog duhovnog mrtvila i zbližiti se sa Bogom! Svet im zaslepljuje oči da ne vide Onoga koji je nevidljiv. Oni nisu u stanju da razlikuju najdragocenije stvari od večnog značenja, i istinu o Bogu vide u tako slabom svetlu da im se čini bezvrednom. Najmanji atom, kada su u pitanju njihovi svetovni interesi, poprima ogromne razmere, dok su stvari koje se tiču večnosti neprimetne. (R&H, 31. oktobar 1893.)

Uništena prava velikodušnost

Ljudi koji su siromašni, obično najviše podupiru Božje delo. Oni su velikodušni sa svojim skromnim sredstvima. Razvili su svoju velikodušnost stalnom darežljivošću. Kada im prihodima opasno zaprete rashodi, njihova strast za zemaljskim bogatstvom ni nema priliku da ojača.

Međutim, kada počnu da nagomilavaju zemaljsko bogatstvo, mnogi računaju koliko će im vremena trebati da sakupe određeni iznos. U stalnoj brizi da sebi zgrnu bogatstvo ne uspevaju da se obogate u Bogu. Njihova dobrota ne drži korak sa njihovim blagom. Kako njihova strast za bogatstvom raste, svoja osećanja vezuju za blago. Uvećanje njihove imovine jača želju da imaju još više, dok ne počnu da misle da je davanje desetka Gospodu težak i nepravedan porez. Nadahnuta Reč kaže: „Kad raste bogatstvo, ne dajte da vam srce prione za nj.“ (Psalam 62,10) Mnogi su rekli: „Da sam ja bogat kao onaj, umnožio bih svoje darove za Božju riznicu. Svo svoje bogatstvo dao bih za napredak Božjeg dela i ni za šta drugo.“ Bog je iskušao neke od njih davši im bogatstvo, ali je sa bogatstvom došlo veliko iskušenje i njihova je dobrota bila daleko manja nego u danima njihovog siromaštva. Pohlepna želja za bogatstvom ispunila je njihov um i srce i oni su počinili idolopoklonstvo. (3T 403)

Neki postupaju velikodušno sa onim malim što imaju dok žive u siromaštvu, ali kako stiču bogatstvo, postaju škrti. Razlog zašto imaju tako malo vere nalazi se u činjenici da ne napreduju kako se bogate, ne daju za Božje delo čak ni kao žrtvu. (4T 77)

44 - Prazni vernici

Sveto pismo govori o velikoj grupi onih koji ispovedaju veru, ali nisu njeni tvorci. Mnogi koji tvrde da veruju u Boga odriču Ga se svojim delima. Njihovo obožavanje novca, kuća i poseda obeležava ih kao idolopoklonike i otpadnike. Sebičnost je pohlepa, pa samim tim i idolopoklonstvo. Mnogi čija se imena nalaze u crkvenoj knjizi, obožavaoci su dobara koja im je Gospod poverio da budu Njegovi posrednici u dobrim delima. Oni se možda doslovno ne klanjaju svom zemaljskom blagu, ali ono je ipak njihov bog. Oni su obožavaoci bogatstva. Odaju počast, koja pripada samo Stvoritelju stvarima ovoga sveta. Onaj koji sve vidi i zna beleži njihovo lažno izražavanje vere.

Iz hrama duše svetovnog hrišćanina Bog je izbačen, kako bi svetovni način života imao bogatstvo prostora. Novac je njegov bog. On pripada Gospodu, ali onaj kome je poveren ne koristi ga za dobra dela. Da ga je potrošio primereno i u skladu sa Božjom namerom, tamjan njegovih dobrih dela uzdigao bi se do Neba, i iz hiljada obraćenih duša čule bi se pesme proslavljanja i zahvaljivanja.

Naš novac trebalo bi da bude iskorišćen za unapređenje Božjeg carstva, za oživljavanje onih koji su mrtvi zbog prestupa i greha, za upoznavanje grešnika sa lekovitim melemom Spasiteljeve ljubavi. Međutim, prečesto se koristi za lično proslavljanje. Umesto da budu oruđa u dovođenju duša ka poznanju Boga i Hrista podstičući ih da hvale i proslavljaju Darodavca svakog dobra, zemaljska dobra su bila sredstvo pomračivanja Božje slave i zaklanjanja pogleda prema Nebu. Pogrešnom upotrebom novca svet je ispunjen zlim delima. Vrata uma zatvorena su pred Otkupiteljem.

Bog izjavljuje: „Moje je srebro i Moje je zlato.“ (Agej 2,8) On strogo vodi računa o svakom Adamovom sinu i kćeri, da bi mogao da zna kako upravljaju Njegovim sredstvima. Svetovne osobe mogu reći: „Ali ja nisam hrišćanin. Ja ne tvrdim da služim Bogu.“ Međutim, da li su manje krivi zbog ulaganja Njegovih sredstava, Njegovih dobara u svetovne projekte kako bi unapredili svoje sebične interese?

Obraćam se vama koji ne poznajete Boga, a možda čitate ove redove, jer bi u Njegovom proviđenju oni mogli da privuku vašu pažnju. Šta radite sa dobrima svog Gospoda? Šta radite sa telesnim i umnim snagama koje vam je dao? Da li ste sposobni da održavate živim ljudski mehanizam? To samo Bog može. Iz dana u dan, iz sata u sat, iz minuta u minut Bog deluje svojom neograničenom silom da vas održi u životu. On vam daje dah koji održava život u vašemu telu. Da Bog čoveka zanemaruje kao što čovek zapostavlja Boga, šta bi ostalo od ljudskog roda?

Veliki Lekar zainteresovan je za delo svojih ruku. On poziva ljude da ne zatvaraju vrata srca pred Spasiteljem rečima: „Vratite se, vratite se sa zlijeh putova svojih, jer zašto da mrete, dome Izrailjev? “ (Jezekilj 33,11; R&H, 23. maj 1907.)

Vlasništvo nad nebeskim dobrima

Dolazi dan za koji je pisano: „Tada će baciti čovjek idole svoje srebrne i idole svoje zlatne, koje načini sebi da im se klanja, krticama i slijepijem mišima, ulazeći u rasjeline kamene i u pećine kamene od straha Gospodnjega i od slave veličanstva njegova, kad ustane da potre zemlju.“ (Isajija 2,20.21) Bogatstva sveta neće imati nikakvu vrednost u dan gneva, ali će vera i poslušnost odneti pobedu.

Delovaćemo u skladu sa svojom verom. Moramo da učimo da govorimo verno i pripremamo se za budući život. Ljudi čine sve što je u njihovoj moći da dobiju zakonito vlasništvo nad svojim zemljištem. Moraju imati dokumenta koja će biti ispravna pred zakonom. Vlasnik nije zadovoljan dok god nije uveren da njegovo vlasništvo u potpunosti pripada njemu. O, kada bi ljudi bili tako iskreni u sticanju vlasništva nad nebeskim stvarima koje bi takođe bilo ispravno pred zakonom! Apostol poziva Hristove sledbenike da revno rade kako bi učvrstili svoj poziv i izbor. Ne sme biti greške niti mane kod onoga ko polaže pravo na besmrtnost. Spasitelj kaže: „Blago onima koji tvore zapovesti Njegove, da im bude vlast na drvo života, i da uđu na vrata u grad.“ (Otkrivenje 22,14; R&H, 30. april 1889.)

Prezrena večna bogatstva

Gospod sa žaljenjem gleda na one koji su opterećeni brigom za dom i poslovnim neprilikama. Opterećuju se prevelikim poslom, a zanemaruju važnu stvar. „Nego ištite najprije carstva Božjega, i pravde Njegove“, kaže Spasitelj, „i ovo će vam se sve dodati.“ (Matej 6,33) To znači: „Podignite pogled sa ovog sveta ka večnom.“ Uložite svoje iskrene napore da dobijete one stvari koje Bog ceni i za koje je Hristos dao svoj dragoceni život. Njegova žrtva vam je širom otvorila vrata nebeskog poslovanja. Donesite svoje blago pred Božji presto i uložite kapital koji vam je poveren za zadobijanje duša u saznanju istine. To će vam osigurati večno bogatstvo...

Kada razmišljamo o velikom daru Neba za otkup grešnog sveta, a zatim se osvrnemo na ono što prinosimo po mogućnosti, svako upoređivanje je ograničeno. Zahtevi koji bi mogli biti stavljeni pred ceo svemir ne mogu se uporediti sa tim jednim darom. Kada je Onaj koji je jednak sa Ocem došao da plati cenu za duše ljudi i doneo im večni život, pokazao je neizmernu ljubav. Zar oni koji ispovedaju veru u Hristovo ime ne vide privlačnost u Otkupitelju sveta, zar će biti ravnodušni prema Darodavcu istine i pravednosti i okrenuti se od nebeskog blaga ka zemaljskom?

„A sud je ovaj što vidjelo dođe na svijet, i ljudima omilje većma tama negoli vidjelo; jer njihova djela bijahu zla. Jer svaki koji zlo čini mrzi na vidjelo i ne ide k vidjelu da ne pokaraju djela njegovijeh, jer su zla. A ko istinu čini ide k vidjelu, da se vide djela njegova, jer su Bogu učinjena.“ (Jovan 3,19-21)

Ovo je jedan od najdragocenijih odlomaka u Novom zavetu. Svetlost u život onoga koji prima donosi dobra dela čija je vrednost daleko veća od vrednosti dijamanata i zlata. Ona ima moć da donese radost i utehu u zemaljski život, kao i da daruje večni život onome ko veruje. O, kada bismo imali razumevanje prosvetljeno milošću da je možemo shvatiti u punom značenju! Otac nam govori: „Ja ću vam darovati blago vrednije od bilo kojeg zemaljskog dobra, blago koje će vas učiniti bogatima i blagoslovlenima zauvek.“ (R&H, 5. mart 1908.)

Kakva nedoslednost! Kakva ispraznost!

Hristos izjavljuje: „Ko hoće da ide za Mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za Mnom!“ (Luka 9,23) Oni koji su obukli svadbenu odeću, haljinu Hristove pravednosti, neće dovoditi u pitanje treba li da ponesu krst i idu Spasiteljevim stopama. Dobrovoljno i radosno pokoravaće se Njegovim zapovestima. Duše propadaju bez Hrista. Kako je zbog toga besmislena svaka težnja za položajem i bogatstvom! Kako su slabašne pobude koje sotona može izneti, koje sebičnost i ambicija mogu da pruže u poređenju sa lekcijama koje je Hristos dao u svojoj reči! Kako bezvredno izgleda nagrada koju svet nudi u poređenju sa nagradom koju nudi naš nebeski Otac. (R.&H, 19. septembar 1899.)

Bog će se pobrinuti

Dok ljudi paze da nepotrebno ne izgube nijedan poklon proviđenja, trebalo bi se boriti i protiv škrtog, gramzivog duha. Takav duh dovodi do oholosti i nepravednog postupanja, što je gad u Božjim očima. Hrišćani se ne smeju opterećivati teškim brigama. Ako ljudi vole i slušaju Boga i ako učine svoj deo, Bog će se pobrinuti za sve njihove potrebe. Iako svoj svakodnevni hleb morate da zaradite u znoju lica, ne negujte nepoverenje prema Bogu, jer će se u velikom planu Njegovog proviđenja On iz dana u dan brinuti o vašim potrebama. Ova Hristova pouka ukorava teške misli, nedoumice i sumnje nevernog srca. Niko ne može dodati ni jedan lakat svom stasu, bez obzira na to koliko se brinuo da to postigne. Nije ništa manje nerazumno biti zabrinut za budućnost i njene potrebe. Obavljajte svoju dužnost i verujte u Boga jer On zna šta vam je potrebno. (R&H, 18. septembar 1888.)

Deo X. - Privlačnost špekulisanja

45 - Bogaćenje

Božji narod, koji je blagosloven velikom svetlošću, s obzirom na istinu za ovo vreme, ne sme da zaboravi da čeka na dolazak svog Gospoda na nebeskim oblacima. Neka ne zaboravi da skine dela tame i obuče se u oklop svetla. Neka niko ne uzdiže svoje idole od zlata ili srebra ili svoje posede i službu svog srca daje ovom svetu i njegovim ciljevima. U gradovima i zemlji vlada obuzetost špekulisanjem. Stari, sigurni i zdravi putevi sposobnosti gube popularnost. Marljivosti i štedljivost u prikupljanju sredstava ideja je koju mnogi omalovažavaju, kao da više ne odgovara ovom naprednom vremenu.

Upuštanje u špekulisanje, otkup državnih i gradskih parcela ili bilo čega što obećava brz i precenjen dobitak, dosegli su grozničave visine; um, misli i trud, sve je usmereno prema zgrtanju što je moguće većeg zemaljskog blaga u najkraćem mogućem roku. Neki naši mladi jure u propast zbog tog grozničavog grabljenja za bogatstvom. Ta želja za dobikom otvara vrata srca za neprijateljska iskušenja. A iskušenja koja dolaze toliko su primamljiva da ima onih koji ne mogu da im odole...

Duh sticanja dobitka

Duh sticanja dobitka, želja za brzim bogaćenjem, duh te svetovnosti koji sve proždire, bolno je nespojiv sa našom verom i naukom. Kada bi se Gospod sada hteo da izlije svog Svetog Duha kako bi oživeo svoje delo, koliko bi ih bilo gladno nebeske mane i žedno vode života?...

Vidim da se neki od između braće nalaze u opasnosti kada govore kao bezumni bogataš: „Dušo! imaš mnogo imanje na mnogo godina; počivaj, jedi, pij, veseli se!“ (Luka 12,19) Mnogi zaboravljaju da su Božje sluge i govore: „I sjutra će biti kao danas, i još mnogo više.“ (Isajija 56,12) Bog motri svaki vaš poslovni poduhvat. Budite na oprezu. Ovo je vreme da se duboko, ozbiljno razmisli o sticanju blaga na Nebu gde ga ni moljac ni rđa ne kvare, niti lopovi pokopavaju i kradu. (Special Testimonies, Series B, sv. 17, str. 4,5, „Nerazumno korišćenje novca i duh špekulisanja“)

Zaslepljenost novim poduhvatima

Ako se u zemlji pojavi novi patent, ljudi koji tvrde da veruju u istinu pronalaze način da prikupe sredstva za ulaganje u taj poduhvat. Bog poznaje svako srce. Poznata Mu je svaka sebična pobuda i On dopušta neke okolnosti kako bi se iskušala srca Njegovog takozvanog naroda, i tako mu dao priliku da se dokaže i razvije karakter. U nekim slučajevima Gospod dopušta ljudima da idu dalje, da dožive neuspeh. Njegova ruka je tu da bude protiv njih kako bi se razočarali u svoje nade i kako bi raspršili ono što imaju.

Oni koji osećaju istinsko zanimanje za Božje delo i koji su spremni da ulože u njegov napredak, uvideće da je to sigurno ulaganje. Neki će već u ovom životu dobiti višestruko, a u svetu koji dolazi večni život. Međutim, neće svi dobiti višestruki plod u ovom životu, jer to ne mogu podneti. Kada bi im bilo povereno mnogo, oni bi postali nerazumni pristavi. Gospod će im uskratiti ako je to za njihovo dobro, ali će njihovo blago na Nebu biti sigurno. Koliko je bolja takva investicija!

Opijenost mogućim dobicima

U želji za brzom zaradom, neka naša braća upustila su se u nove projekte i ulagala novčana sredstva, ali se njihova očekivanja često nisu ostvarila. Izgubili su ono što su mogli da daju za Božje delo. Takva ulaganja u nove poslove zaslepljuju. I uprkos tome što su se takve stvari ponavljale više puta i što su pred sobom imali primer drugih koji su ulagali i suočili se s krajnjim neuspehom, mnogi su spori da uče. Sotona ih mami i opija nadom u mogući dobitak.

Kada im se nade rasprše, oni pate zbog mnogih obeshrabrenja kao posledice njihovih nerazumnih pustolovina. Kada izgubi sredstva, osoba gleda na to kao na ličnu nesreću — kao svoj poraz. Ali ona mora da se seti da su to tuđa sredstva, da je ona samo pristav i da je Bog nezadovoljan nerazumnim upravljanjem tim sredstvima koja su mogla da posluže u širenju sadašnje istine. U dan obračuna neverni pristav moraće da položi račun za svoju pristavsku službu. (1T 225,226)

Privlačnije od istrajnog rada

Neprijatelj duša vrlo nestrpljivo radi na sprečavanju završetka posebnog dela za ovo vreme uvodeći neke pogrešne poslove. On će to činiti pod velom plemenitosti i ako oni koji slede njegove metode budu imali krakotrajan prividan uspeh, drugi će ih slediti. I tako istine koje su kamen iskušenja našem narodu u ovo vreme, a koje bi, da su jasno shvaćene, pružile otpor takvom postupanju, gube snagu.

Neki će se upuštati u privlačne špekulacione poslove kako bi zaradili novac, a drugi će brzo poprimiti taj duh. Oni upravo to žele i uključiće se u špekulativne poslove koji odvraćaju um od svete pripreme koja je preko potrebna za njihove duše kako bi bili spremni da se suoče sa sudom koji će doći u ove poslednje dane.

Neprijatelj duša ima pažljivo pripremljene planove i on će pokušati da ih ostvarit na svaki mogući način. Nešto tome slično, poput plana koji je obećavao poslovni uspeh i milostivo davanje, dobro je započelo mnogo puta među našim ljudima. Ali kada je došlo vreme za očekivani veliki uspeh, pokazalo se da je bio potpuni neuspeh. To je zbunilo umove ljudi. Bili su uvučeni u špekulacije i taj im se plan svideo više nego da naporno rade i postupaju ispravno kao što smo obično činili, istrajno se trudeći i uzdajući se u Gospoda...

Odvraćanje umova od istine

Svaki takav pokret, koji pobuđuje želju za brzim sticanjem bogatstva špekulativnim poslovima, okreće umove ljudi od najsvečanijih istina koje su ikada date smrtnicima. Možda se na trenutak pojave neki ohrabrujući pokazatelji, ali je kraj takvim stvarima neuspeh. Gospod ne podupire takve poduhvate. Da to delo nema posledica, mnogi, koji inače ne bi mogli da budu odvedeni od dela nošenja svečane istine koja mora dopreti do svih stanovnika današnjice, bili bi privučeni tim špekulativnim poduhvatima. (Special Testimonies, Series B, sv. 17, str. 15-19)

Sotonina zamka

Mnogo puta kada je Gospod otvorio put braći da upravljaju svojim sredstvima za napredak Njegovog dela, sotonini predstavnici iznosili su neke predloge prema kojima će braća udvostručiti svoja sredstva. Oni su zagrizli mamac, uložili novac, a često nikada nisu primili ni dolar.

Braćo, imajte na umu Delo i kada imate sredstva u rukama, položite dobar temelj za vreme koje dolazi da biste na njemu nadogradili večni život. Isus je zbog vas postao siromašan da biste vi Njegovim siromaštvom mogli da budete bogati u nebeskom blagu. Šta ćete dati za Isusa koji je dao sve za vas? (5T 154,155)

46 - Iskušenje špekulisanja

Sotona je uništio mnoge duše navevši ih da krenu putem iskušenja. On im dolazi kao što je došao i Hristu, mameći ih da zavole svet. Govori im da mogu da ulažu sa dobitkom u ovaj ili onaj poduhvat, a oni u dobroj veri slede njegove savete.

Ubrzo se nađu u iskušenju da u težnji za što većim dobitkom i zaradom žrtvuju poštenje. Njihovi postupci mogu biti savršeno zakoniti, u skladu sa svetovnim pravnim merilima, pa ipak neće položiti ispit Božjeg zakona. Njihove pobude braća dovode u pitanje i sumnjiče ih da koriste položaj da bi služili sebi, i da se tako žrtvuje dragoceni uticaj koji je trebalo da bude najsvetije očuvan u korist Božjeg dela. Posao koji bi se mogao smatrati finansijskim uspehom u rukama varalice koji je prodao svoju čast za svetovnu korist, potpuno je neprimeran za Hristovog sledbenika.

Takve špekulacije povezane su sa velikim iskušenjima i teškoćama, i donose strašne muke onima koji učestvuju u njima. Često se pojave okolnosti koje dovode u pitanje pobude te braće, ali iako neki potezi mogu izgledati potpuno pogrešno, ne treba ih uvek uzimati kao pravi ispit karaktera. Međutim, one se ipak često pokazuju kao prekretnica u nečijem iskustvu. Karakter se preobražava pod pritiskom okolnosti u koje je pojedinac sam sebe doveo.

Opasan eksperiment

Pokazano mi je da je učestvovanje u špekulacijama opasan eksperiment za naše ljude. Oni se time stavljaju na neprijateljsko tlo, izlažu se velikim iskušenjema, razočaranjima i gubicima. Tada se pojavljuje grozničav nemir, želja da se steknu sredstva brže nego što to okolnosti dopuštaju. U nadi da će zaraditi što više novca, menjaju i svoje okruženje. Često, njihova očekivanja se ne ispunjavaju, i oni postaju obeshrabreni i nazaduju umesto da napreduju. To je bio slučaj sa nekima u... Oni su se odmetnuli od Boga.

Da je Gospod dopustio nekima od naše drage braće da uspeju u svojim špekulacijama, pokazalo bi se da je to bilo na njihovu večnu propast. Bog ljubi svoj narod i voli one koji su bili loše sreće. Kada nauče lekcije koje su im bile potrebne, njihov poraz će se, na kraju, pretvoriti u dragocenu pobedu. Ljubav prema svetu potisnula je ljubav prema Hristu. Kada se iz srca počisti smeće i bude izbačeno kao odgovor na Hristov poziv, On će doći i preuzeti hram duše. (4T 616-618)

Varljive draži i podmićivanje

Danas, u vreme kušanja, svi smo na ispitu i suđenju. Sotona nudi svoje varljive draži i služi se podmićivanjem, i neki će misliti da su ličnom pameću došli do odličnih planova. Međutim, dok veruju da sigurno napreduju, pa se čak i veličaju u svojoj sebičnosti, naučiće da Bog može brže da raspe nego što oni mogu da prikupe. (Special Testimonies, Series B, br. 17, str. 6)

Prevarne mogućnosti

Mnogi su savesno pozajmili svoj novac našim ustanovama da ga upotrebe za neki dobar posao za Gospoda. Međutim, sotona tako postavlja stvari da u umovima naše braće podstakne veliku želju da okušaju sreću, kao u lutriji. Jedan za drugim polaskani su mišlju da bi moglo doći do još veće financijske koristi kada bi uložili svoj novac u nekretnine; i ta sredstva uzimaju iz naših ustanova, pa ih zakopavaju u zemlju, gde Gospodnje delo od njih nema koristi.

I onda, ako neko uspe, toliko je uzbuđen zbog činjenice da je dobio neku svotu novca da odlučuje da tako zarađuje dok može. On i dalje ulaže u nekretnine ili u rudnike. Sotonina varka je uspela; umesto da se uvećana sredstava slivaju u Božju riznicu, dolazi do odliva sredstava iz naših ustanova zbog toga što neki iskušavaju svoju sreću u poslovima sa rudnicima ili špekulacijama sa zemljištem. Neguje se duh pohlepe, i prirodno škrt čovek žali svaki novčić koji se traži za unapređenje Božjeg dela na Zemlji. (Special Testimonies, Series B, br. 17, str. 8)

Propovedničke špekulacije

Bližimo se kraju vremena. Potrebno je ne samo poučavati sadašnju istinu sa propovedaonice, već i živeti po njoj izvan propovedaonice. Istražite dobro temelj svoje nade u spasenje. Dok obavljate dužnost glasnika istine, stražara sa zidova Siona, ne možete svoje interese ispreplitati sa rudarstvom i poslovanjem nekretninama, a istovremeno delotvorno raditi sveto delo koje vam je povereno. Kada su u pitanju duše ljudi, kada su uključene večne stvari, interesi ne mogu biti bezbedno podeljeni.

Tako je naročito u tvom slučaju. Dok učestvuješ u tom poslu, ti ne neguješ iskrenu pobožnost. Imao si grozničavu želju za sticanjem materijalnih sredstava. Mnogima si govorio o finansijskim prednostima koji se mogu postići ulaganjem u nekretnine u... Iznova i iznova slikovito si prikazivao prednosti tih poduhvata, i to dok si bio rukopoložen Hristov propovednik koji se zavetovao da će dati svoju dušu, telo i duh za delo spasavanja duša. Istovremeno si primao novac iz blagajne kao podršku za sebe i svoju porodicu. Tvoji su govori bili proračunati da skrenu pažnju i novac naših ljudi sa crkvenih ustanova i najave Otkupiteljevog carstva na Zemlji. Namera tih govora bila je da u ostalima pokreneš želju za ulaganjem sredstava tamo gde će biti udvostručena u kratkom roku, i da im laskaš kako će na taj način moći više da pomognu Delu...

Izbegavati svetovne veze

Propovednik posebno treba da se čuva svake umešanosti u svetovno i mora se povezati sa Izvorom svake snage da bi mogao ispravno da prikaže hrišćanski način života. On treba da se oslobodi svega što bi na bilo koji način moglo da odvrati njegov um od Boga i velikog posla za ovo vreme. Hristos od njega, kao svog sluge, očekuje da u mislima, rečima i delima bude kao On. On očekuje od svakog čoveka, koji otvara Pismo pred drugima, da radi pažljivo i smišljeno ne razbacujući svoje snage na način na koji bi ih onesposobile ili iscrple, već da uvek bude sposoban da učini dobro delo za Gospoda. (5T 530,531)

Špekulisanje sa zemljištem u neposrednoj blizini naših ustanova

Rečeno mi je da prenesem svedočanstvo našoj braći da se moraju čuvati nepravednog špekulisanja u vezi sa kupovinom i prodajom zemljišta u blizini školske imovine. Svaka kupovina i prodaja mora biti odlikovana najstrožim integritetom. Ne sme se popustiti sebičnosti. Treba negovati načela na kojima će naša škola stajati i prema kojima će podučavati učenike u sklopu njihovog obrazovanja, a moraju ih pokazati oni koji su usko povezani sa ciljevima škole. Oni ne smeju da remete načela hrišćanskog obrazovanja na kojima se ta škola temelji težeći za ličnim probitkom.

Iz dana u dan oblikujemo svoj život za ovo vreme i za večnost. Neka svako delo bude pravedno i ispravno, u prodaji kao i u kupovini. Neka se ne pokazuje ništa od nadmenog karaktera jer bi to obeshrabrilo našu braću i ozlojedilo Boga. Naši vernici su u raznim crkvama podneli velike žrtve da bi ova nekretnina mogla biti kupljena za našu školu. Neka oni koji imaju naviku da grabe za sebe ne uzimaju još i nepravednu korist od svoje braće koja se možda moraju smestiti u blizini škole. Neke koji imaju duh špekulisanja treba obeshrabriti da ne dođu u..., jer oni neće biti blagoslov već smetnja za školu.

Setimo se da stojimo pred ispitivačkim pogledom Boga i da se svako nepravedno delo služenja sebi beleži protiv nas u nebeskim knjigama. O, molim našu braću da se odreknu duha navodne poslovnosti, komercijalizma. Molim da u školu ne dolazi niko kome je glavni cilj da se okoristi. Neka svi traže kvalitet u duhovnim stvarima kako bi se ambiciozan duh mogao preobraziti u duh nesebičnosti. Ta promena mora da se dogodi u nama ako želimo u potpunosti da doživimo Božje odobravanje. (Letter 72, 1909.)

Privlačnost lutrije

Sa tim je povezan i neki posao oko lutrije; neki mladić je dobio zlatni sat. I šta onda? Sat može biti od pravog zlata, to ne mora biti prevara, ali prevara dolazi posle i to je zamka. Ako je dobio ovaj put, on će hteti da pokuša ponovno. O, da je to moj sin, ja bih radije da leži u lišću nego da se zabavlja tim zlatnim satom. Zatim, tu su i drugi mladići. On im pokazuje svoj sat, a kod njih se javlja želja da okušaju svoju sreću na isti način. Onda će pokušati ostali, i tako se taj uticaj širi od jednog do drugog, a đavo dobro zna da igra svoju igru. (MS 1, 1890.)

47 - Nerazumna ulaganja

Pre nekoliko nedelja, dok sam bila na sastanku pod šatorom u San Hoseu (1905.), neki od naše braće predstavili su mi ono što smatraju odličnom prilikom za ulaganje sredstava u rudarstvo i železnicu, što bi zauzvrat donelo velike dobitke. Bili su uvereni u uspeh i govorili su šta će sve učiniti sa dobitkom koji očekuju.

Bili su prisutni i drugi i činilo se da sa zanimanjem očekuju kako ću primiti njihov predlog. Rekla sam im da su takva ulaganja vrlo neizvesna. Oni ne mogu biti sigurni da će takvi poduhvati uspeti. Razgovarala sam sa njima o večnoj nagradi koja je osigurana za one koji čuvaju svoje blago na Nebu, ali što se tiče tih neizvesnih ulaganja, molila sam ih da se, Hrista radi, zaustave tamo gde su.

Na večernjem okupljanju naloženo mi je da kažem Božjem narodu kako Gospodu nije po volji da oni koji veruju u Njegov skori dolazak ulažu svoja sredstva u rudnike. To bi bilo zakopavanje talenata našeg Gospoda u zemlju. Pročitaću kopiju pisma koje sam napisala jednom bratu koga sam spomenula:

„San Hose, Kalifornija,

2. jul 1905.

Dragi brate:

Predstavili ste mi predlog za ulaganje u rudnike. Uvereni ste da bi se takvo ulaganje moglo pokazati uspešnim i mislite da ćete na taj način moći da pomognete Božjem delu.

Gospod mi je otkrio da ću na sastancima kojima ću prisustvovati naići na ljude koji podstiču ostale vernike da ulažu svoj novac u rudarstvo. Zapoveđeno mi je da kažem kako je to neprijateljska varka i da se sredstva, koja su uveliko potrebna za obavljanje Božjeg dela, rasipaju ili blokiraju. To je zamka poslednjih dana, navesti Božji narod na gubitak svog, od Gospoda poverenog kapitala koji bi trebalo da bude mudro iskorišćen u radu zadobijanja duša. Zbog toga što je toliko novca uloženo u takve vrlo neizvesne poduhvate, Božje delo je nažalost osakaćeno zbog nedostatka talenata kojima bi trebalo osvajati duše za Hrista...

U sinoćnom viđenju podigla sam svoj glas upozorenja protiv svetovnih špekulacija. Rekla sam: ’Pozivam vas da uložite zalihe u najveći rudnik koji je ikada otvoren.’

’Još je carstvo nebesko kao blago sakriveno u polju, koje našavši čovjek sakri i od radosti zato otide i sve što ima prodade i kupi polje ono.’ (Matej 13,44)…

Budemo li ulagali u Božje rudnike, povraćaj sredstava je siguran. On kaže: ’Slušajte Me, pa ćete jesti što je dobro, i duša će se vaša nasladiti pretiline.’ (Isajija 55,2)…

’Još je carstvo nebesko kao čovjek trgovac koji traži dobra bisera, pa kad nađe jedno mnogocjeno zrno bisera, otide i prodade sve što imaše i kupi ga.’ (Matej 13, 45.46)

Moj brate, da li ćeš uložiti u nebeski biser ogromne cene?... To je rudnik u koji možeš da ulažeš bez opasnosti od razočaranja. Međutim, dragi moj prijatelju, mi nemamo nijedan deo Gospodnjeg novca koji bismo uložili u rudarske poslove na ovom svetu.“

Neizmerno mi je žao što su neki naši ljudi pogrešili zakopavši svoje, od Boga dato, blago u rudnike, misleći pritom da će uvećati svoje prihode. To je mogućnost koja laska, ali će mnogi, nažalost, biti razočarani.

Sećam se slučaja brata koji je nekada bio zainteresovan za rad u Božjem delu. Pre nekoliko godina, kada sam bila u Australiji, taj brat mi je pisao da je kupio rudnik od kog očekuje veliku korist. Rekao je da želi da mi da deo onoga što će dobiti. Povremeno mi je pisao govoreći: „Sada su izgledi dobri. Uskoro ćemo imati zaradu.“ Međutim, zarade nije bilo, i pošto je propalo mnogo novca, njegov poduhvat se pokazao kao potpuni gubitak.

Ovo je jedan od mnogih sličnih slučajeva za koje znam. Mnogi su mi izrazili svoje žaljenje što su podsticali druge da ulažu svoja sredstva u rudnike. Ako se ovde sada nalazi iko ko je primio novac od brata ili sestre za takva ulaganja, njegova dužnost je da ga vrati ako onaj koji je dao tako želi.

Upozoravam vas da dobro pazite šta činite sa svojim dobrima koja vam je poverio Gospod. Stavljanjem tih talenata u Božju riznicu možete sebi da osigurate prihode iz neiscrpnog bogatstva Njegovog carstva.

Božji narod se previše lako zadovoljava pukim površnim istinama. Potrebno je marljivo tragati za dubokim, večnim i dalekosežnim istinama Božje reči. Pošto ih pronađemo, radosno ćemo prodati sve da bi mogli da kupimo celo polje. (Special Testimonies, Series B, br. 17, str. 8-13)

Deo XI. - Tiranija zaduživanja

48 - Život u granicama prihoda

Mnogo je, jako mnogo, onih koji nisu naučeni da svoje izdatke drže unutar granica svojih prihoda. Oni se ne prilagođavaju okolnostima, pa stalno pozajmljuju i na kraju potonu u dugove, obeshrabreni i ožalošćeni.

Mnogi nemaju na umu Božje delo i bezbrižno troše novac na novogodišnje zabave, na oblačenje i besmislene stvari, a kada se uputi poziv za davanje za širenje Dela u domaćim i inostranim misijama, oni ne mogu da daju ništa ili su čak u minusu na svom računu. Tako potkradaju Boga u desetku i prinosu, i zbog svog sebičnog ugađanja otvoreno izlažu dušu žestokim iskušenjema padajući na sotonina lukavstva.

Treba pažljivo da trošimo novac, a ne da ga rasipamo na ono što je nepotrebno ili samo za pokazivanje. Ne smemo da popustimo ukusima koji nas nagone da sledimo običaje sveta i na taj način uskratimo Gospodnju riznicu. (R&H, 19. decembar 1893.)

Marljivost i ekonomičnost u porodici

Bilo mi je pokazano da, brate moj i sestro, imate mnogo toga da naučite. Niste živeli u skladu sa svojim mogućnostima. Niste naučili da raspolažete ekonomično. Ako imate veliku zaradu, ne znate da je rasporedite. Oslanjate se na ukus ili apetit umesto na razum. Često ste trošili novac na hranu kakvu vaša braća ne mogu priuštiti. Novac tako lako curi iz vašeg džepa...

Isto tako je pogrešno ako ne iskoristite svoju snagu na najbolji mogući način, kao što je pogrešno da bogataš pohlepno zadrži svoje bogatstvo jer mu tako odgovara. Ne preduzimate potreban napor za izdržavanje svoje porodici. Obavljate neki posao ako vam odgovara, ali ne težite da radite više, ne smatrate svojom dužnošću da iskoristite svoje vreme i snagu na najbolji mogući način i u strahu Božjem.

Bavili ste se poslom koji vam je s vremena na vreme donosio veliki profit. Pošto ste zaradili ta sredstva, niste štedeli za vreme kada sredstva ne budu mogla da se zarade tako lako, već ste trošili mnogo za nepostojeće potrebe. Da ste ti i tvoja supruga shvatili da je dužnost da vladate svojim ukusom i željama, i odvajate za budućnost umesto da živite samo za danas, sada biste bili bezbrižni i vaša porodica bi imala blagodati života. Pred vama je lekcija koju morate naučiti, koju ne biste smeli da zapostavite. A to je da ono malo što imate rasporedite na što duži period...

Isus je učinio čudo i nahranio pet hiljada ljudi, a zatim je dao važnu lekciju iz štednje: „Skupite komade što pretekoše da ništa ne propadne!“ (Jovan 6,12) Dužnost, ova važna dužnost, počiva na vama. „I ne budite nikome ništa dužni.“ (Rimljanima 13,8) Ako ste bolesni ili ne možete da radite, onda su vaša braća dužna da vam pomognu. Kako stvari stoje, sve što vam je bilo potrebno od vaše braće, kada ste se preselili, bio je početak. Da ste bili preduzimljivi kao što je trebalo, i da ste živeli u skladu sa svojim mogućnostima, mogli ste izbeći nestašicu. Moraćete da radite za malu platu isto kao i za veliku. Marljivost i ekonomičnost dovele bi vaše porodice u znatno povoljniji položaj od ovoga. (2T 431-436)

Ekonomičnost kao načelo

Oni čije su ruke otvorene za pozive davanja sredstava kojima bi se izdržavalo Božje delo i olakšale patnje nevoljnih i siromašnih, nisu lenji, aljkavi i spori u poslu. Oni uvek oprezno raspoređuju svoje troškove u okviru svojih prihoda. Oni su ekonomični iz načela, osećaju da je njihova dužnost da štede kako bi mogli da daju nešto. (4T 573)

Prva lekcija — samoodricanje

Videla sam siromašne porodice kako se bore sa dugovima, pa ipak se njihova deca nisu naučila odricanju kako bi pomogla svojim roditeljima. U jednoj porodici, gde sam bila u poseti, ćerke su izrazile želju za skupim klavirom. Roditelji bi rado udovoljili toj želji, ali bi morali da se zaduže. Ćerke su to znale, i da su bile naučene samoodricanju, one svojim roditeljima ne bi zadavale bol zahtevajući da ispune njihove želje; pa iako su im rekli da neće moći da im zadovolje tu želju, tu se problem nije završio. Stalno su iznova izražavale želju, dodajući tako težak teret roditeljima.

Pri sledećoj poseti zapazila sam taj skupi muzički instrument u kući i znala sam da je na već postojeći dug bila dodata neka suma novca. Ne znam ko je u ovom slučaju kriv, slabi roditelji ili sebična deca. Obe strane su krive pred Bogom. Taj slučaj opisuje mnoge. Te mlade osobe, iako tvrde da su hrišćani, nikada nisu uzele Hristov krst, jer je prva pouka koju treba da nauče od Hrista samoodricanje. Naš Spasitelj je rekao: „Ko hoće da ide za Mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za Mnom!“ (Luka 9,23) Ni na koji način ne možemo postati Hristovi učenici ako nismo ispunili taj uslov. (Signs, 31. mart 1887.)

49 - Sramoćenje Božjeg dela

Veru koju ispovedate treba da praktikujete tokom šest radnih dana, isto kao što subotom idete u crkvu. Niste vredni u poslu. Prolaze vam sati, dani pa čak i sedmice, a niste ništa učinili. Najbolja propoved koju možete propovedati svetu bila bi da pokažete odlučnu promenu u svom životu i brinete se za svoju porodica. Apostol kaže: „Ako li ko za svoje a osobito za domaće ne promišlja, odrekao se vjere, i gori je od neznabošca.“ (1. Timotiju 5,8)

Sramotite delo kada se tamo gde ste se doselili na neko vreme prepuštate lenjosti, a onda se zadužujete za potrebe svoje porodice. Te dugove ne vratite uvek, već se umesto toga selite na drugo mesto. To je varanje vaših bližnjih. Svet ima pravo da očekuje strogo poštenje od onih koji tvrde da su biblijski hrišćani. Zbog nemara jednoga čoveka da vrati svoja dugovanja, svi naši ljudi su u opasnosti da se smatraju nepouzdanima.

„Sve dakle što hoćete da čine vama ljudi, činite i vi njima: jer je to zakon i proroci!“ (Matej 7,12) To se odnosi na one koji se trude svojim rukama i na one koji daruju. Bog vam je dao snagu i sposobnosti, ali ih niste koristili. Vi imate dovoljno snage da obilno podupirete svoju porodicu. Ustanite ujutro, dok se još vide zvezde, ako treba. Isplanirajte šta ćete učiniti i to ostvarite.

Ispunite svaku datu reč ako vas bolest u tome ne spreči. Bolje je uskratiti sebi hranu i spavanje nego biti kriv za uskraćivanje onoga što pripada drugima. (5T 179,180)

Šta zahteva osma zapovest

Osma zapovest osuđuje krađu, trgovanje robovima, a zabranjuje i osvajačke ratove. Ona osuđuje krađu i pljačku i zahteva strogo poštenje u najmanjim detaljima poslovanja. Ona zabranjuje prekomernu zaradu u trgovini i zahteva poštenu isplatu dugova i plata. Ona kaže da se prema nebeskim knjigama svaki pokušaj iskorišćavanja drugih kada su u neznanju, slabi ili nesrećni, smatra prevarom. (Patrijarsi i proroci, str. 250)

Sotonska mreža za duše

Svi moraju da vežbaju ekonomičnost. Nijedan radnik ne bi smeo da živi tako što će se zaduživati... Kada neko svesno postaje dužnik, upliće se u sotonsku mrežu koju on postavlja dušama. (CE 67)

Slabi veru, teži obeshrabrenju

Dragi brate:

Žao mi je što si se našao u takvom stanju pod pritiskom duga. Znam dosta ljudi koji su, kao i ti, uznemireni i nesrećni zbog svog finansijskog stanja...

Gospod ne uživa u tvojoj nevolji. On želi da te uteši svojim Svetim Duhom, da bi mogao da budeš slobodan čovek, da živiš u Njegovoj svetlosti i Njegovoj ljubavi. On ima lekcije koje treba da naučiš i pomoći će ti da ih naučiš brzo. Ne bi trebalo da dopustiš da budeš ozlojeđen zbog svog finansijskog stanja, jer sama činjenica da si u dugovima slabi tvoju veru i obeshrabruje te, čak te i sama pomisao na to uznemiri. Moraš smanjiti svoje troškove i popraviti taj nedostatak u svom karakteru. Ti možeš i moraš da preduzmeš odlučne napore kako bi svoju sklonost trošenja sredstava izvan svojih mogućnosti doveo pod kontrolu. (Letter 48, 1888.)

Obeshrabrujuća praksa

Praksa pozajmljivanja novca za ublažavanje nekih gorućih potreba, a da se pritom ne razmišlja o tome kako će se dug vratiti, koliko god to bilo uobičajeno, obeshrabrujuće je. Gospod želi da se svi oni koji veruju u istinu okane takve samoobmane. Oni bi trebalo da pobede svoje želje, a ne da budu nepošteni. Nijedna duša ne može pribegavati okolišanju ili nepoštenju u rukovanju Gospodnjim dobrima, a istovremeno da ostane čista pred Bogom. Svi koji to čine, vređaju Hrista delima dok tvrde da drže i uče Božje zapovesti. Oni se ne drže načela Božjeg zakona. Ako oni koji poznaju istinu ne menjaju karakter u skladu sa njenim posvećujućim uticajem, biće miris smrti do kraja. Oni će kriviti istinu, obeščastiti je i osramotiti Hrista, koji je istina. (MS 168, 1898.)

50 - Poziv na molitvu ili promenu zanimanja

Dragi brate i sestro:

Iskreno saosećam sa vama i molim se da možete videti stvari u pravom svetlu. Morate uvideti da niko ne bi trebalo da upravlja svojim poslovima tako što će se zaduživati...

Kada čovek vidi da nije uspešan, zašto se ne posveti molitvi ili promeni posao? Pred nama su burna vremena i Gospod će prihvatiti sve koji mogu da sarađuju sa Njim. Ojačajte se u samoodricanju i samopožrtvovanosti. O svakom postupku razmislite pažljivo i u molitvi. Hodajte ponizno pred Gospodom. Moramo da očuvamo posvećenost Bogu i poravnamo staze svojim stopama da hromi ne bi skrenuli sa puta. (Letter 63, 1897.)

Savet kolporterima

U svom pismu žališ se zbog jarma duga. Ali nema izgovora za tvoju zaduženost... Svojim lakoumnim rasuđivanjem, iako nisi znao da li ćeš moći da otplatiš dug, činiš veliku nepravdu drugima pljačkajući i ono malo što imaju i nanosiš sramotu Božjem delu. Da si shvatio šta radiš u trenutku kada si pozajmljivao, zaustavio bi se. Uvideo bi grešnost pljačkanja ljudi, vernika i nevernika, dovodeći ih u neprilike kako bi zadovoljio svoje trenutne potrebe.

Ovaj tvoj slučaj, brate..., nije mala stvar. Na putu kojim si išao ostavićeš štetan uticaj koji je teško obrisati, na one koji njime budu išli posle tebe. Zatvorićeš vrata onima koji će raditi na tom mestu i koji će svoj posao obavljaju pošteno, ali koje će drugi smatrati nepouzdanima. Oni kojima je stvarno potrebna pažnju i poverenje, zbog pogrešnog nastupa nekih kolportera, ne usuđuju se da rade. A iskustvo koje su imali sa velikim gubitkom u blagajni? Plašiće se da ukažu poverenje onima koji upravljaju novcem ako ovi uzimaju iz blagajne i ostavljaju ih sa manjkom sredstava, koja su toliko potrebna za održavanje Božjeg dela u ovo vreme? (Letter 36, 1897.)

Sloboda u samoodricanju

Nikada se nemoj zaduživati. Bolje ti je da se odrekneš hiljadu stvari nego da se zadužuješ. Upadanje u dugove bilo je prokletstvo tvog života. Izbegavaj ga kao što bi izbegavao boginje.

Učini svečani zavet sa Bogom da ćeš Njegovim blagoslovom otplatiti svoje dugove i zatim nikome nemoj dugovati ništa, makar živeo na kaši i hlebu. Jednostavno je napuniti sto tako što ćeš iz svog džepa izvaditi još novca. Vodi brigu o sitnini, a novac će se brinuti o sebi. Novčić ovde i novčić onde koje potrošiš za ovo ili za ono, uskoro postaju velika suma. Odriči se barem dok si ogrezao u dugovima... Nemoj posustati, nemoj se obeshrabriti niti se vraćaj na staro. Odrekni se ukusa, suprotstavi se ugađanju apetitu, uštedi novac i otplati svoje dugove. Vrati ih što je brže moguće. Kada budeš mogao ponovno da stojiš uspravno kao slobodan čovek koji nikome ništa ne duguje, postićićeš veliku pobedu. (Letter 4, 1877.)

Lični dug ne sme da ometa velikodušnost

Neki nisu pristupili planu planiranog dobročinstva opravdavajući se da nisu bili slobodni zbog duga. Objašnjavaju da prvo moraju da žive po savetu: „I ne budite nikome ništa dužni.“ (Rimljanima 13,8) Međutim, činjenica da su u dugovima, nije izgovor. Videla sam da su caru trebali da donesu carevo, a Bogu Božje. Reči „nikome ništa ne budite dužni“ neki tumače doslovno i misle da Bog od njih ne može zahtevati ništa dok prvo ne vrate svoje dugove. Tu se varaju. Oni nisu vratili Bogu ono što je Njegovo. Svako mora doneti Gospodu odgovarajući prinos. Oni koji su u dugovima treba da izdvoje iznos svojih dugova iz onoga što imaju, i da od ostatka daju srazmeran deo. (1T 220)

51 - Osloboditi crkvene nekretnine dugova

Radujem se sa vama zbog mogućnosti oslobađanja crkvenih zgrada od dugovanja. Koliko je toga moglo da bude ušteđeno da su svake godine preduzeti dodatni napori. Nema potrebe da naši molitveni domovi iz godine u godinu budu pod dugom. Kada bi svaki član crkve vršio svoju dužnost, odricao se i bio požrtvovan za Gospoda Isusa čija je on otkupljena svojina, kako Njegova crkva ne bi bila pod dugom, on bi to činio na čast Bogu.

Veliki Gospodnji centri, Njegova oruđa, treba da budu slobodni od svih dugova. Svake godine mnogo novca (pisano iz Australije) propada zbog kamata na dugove. Kada bi se sav taj novac upotrebio za podmirenje glavnice, dug ne bi stalno izjedao. Loša je, jadna praksa zaduživati se. Koliko bi bilo bolje da je odlučnim naporima novac koji je bio potreban za izgradnju sakupljen i da je crkva bila posvećena bez duga. Kada gradimo dom za Gospoda, postavimo pravilo: uložimo ozbiljan, istrajan trud kako bi Mu bio posvećen bez duga...

Gospod mi je pokazao da naše zgrade u Australiji ili Novom Zelandu ne bi smele da ostanu u dugovima. U svakom slučaju dug znači zanemarivanje Božjih posebnih, svetih stvari, jer se prvo udovoljava sebičnim, trivijalnim stvarima na koje se troši... Božjem domu treba pokazati najveću čast. Svaki drugi interes trebalo bi da dođe tek posle toga. Naše misli moraju biti uzvišene, oplemenjene i posvećene. Zbog svoje dece, prijatelja i rođaka roditelji popuštaju svetovnosti i pohlepi. Novac se namenjuje tamo gde Bog ne može da se proslavi, gde se čini šteta. Deci, prijateljima i rodbini kupuju se pokloni, dok se vrednost darova kojima se časti Bog škrto ograničava...

Samoodricanje i crkvena hipoteka

Svaki hrišćanin sebi treba da postavi pitanje: „Imam li duboko u duši ljubav prema Isusu? Ljubim li Njegov dom?... Da li je moja ljubav prema Bogu i mom Otkupitelju dovoljna da me ojača u samoodricanju? Kada dođe iskušenje da se prepustim zadovoljstvu i sebičnom uživanju, da li ću reći ’ne, neću potrošiti ni novčić za sebe dok je Božji dom pod hipotekom ili pod teretom duga’?“

Zar Hristos ne zauzima prvo i najvažnije mesto u našem razmišljanju? Nije li zaslužio od nas taj znak poštovanja i odanosti? To bi trebalo da bude utkano u naš način življenja u krugu porodice i u crkvi. Ako su vaše srce, duša, snaga i život u potpunosti predani Bogu, ako ste Mu potpuno privrženi, Bog će biti na prvom mestu u svakoj vašoj službi. Tada ćete razumeti šta znači biti saradnik Isusa Hrista u Njegovom svetom delu. Zgrada podignuta u svrhu obožavanja Gospoda neće ostati opterećena dugom. Bilo bi kao poricanje vaše vere kada biste dopustili takvo nešto. (Letter 52, 1897.)

Crkveni dugovi obeščašćuju Boga

Opterećivanje naših crkava dugom obeščašćuje Boga. Ne treba da bude tako. Takvo stanje pokazuje da se pogrešno upravlja od početka do kraja, i to je sramota za nebeskog Boga. Čitajte i proučite s molitvom četvrto poglavlje Zaharije. Zatim pročitajte prvo poglavlje Ageja i vidite da li se takva situacija odnosi na vas. Dok ste mnogo razmišljali o sebi i svojim sebičnim interesima, vi ili niste podizali i gradili, ili ste izgradili pozajmljenim novcem i niste darovali kako biste oslobodili crkvene nekretnine od duga. Da li ćete razmisliti šta je vaša dužnost? Kako godine prolaze učinjeno je vrlo malo žrtava kako bi se umanjio dug. Kamata guta sredstva koja su trebala da se iskoriste za otplatu glavnice.

Zašto dugovi ostaju

Bog u crkvama osuđuje lenje sluge. Kada se svete stvari zanemaruju i propadaju ne sprovodi se Njegova volja. Samopožrtvovanost i samoodricanje u svakoj crkvi promenilo bi stanje stvari. „Moje je srebro i Moje je zlato, govori Gospod nad vojskama.“ (Agej 2,8) Kada se to zlato i srebro koristi u sebične svrhe, ugađanju ambicijama, ponosu ili sebičnom udovoljavanju, kao što se radilo, obeščašćuje se Bog.

Mogu li ljudski predstavnici biti tako čvrsto uspavani da ne shvataju kako je postojeće stanje stvari posledica nemara sa njihove strane? Kada ljudi, izabrani od Boga, ulepšavaju svoje kuće i ulažu Božji novac u... razne stvari za sebično ugađanje znajući da ta sredstva treba da budu upotrebljena za održavanje Božjeg doma u najboljem stanju i da se ne bi smela uzimati iz blagajne za pokrivanje tekućih troškova, ne mogu biti blagosloveni.

Imam poruku od Gospoda. Crkve moraju da se probude iz svog mrtvila i razmisle o tim stvarima. „’Moje je srebro i Moje je zlato, govori Gospod nad vojskama.“ Trošimo li kao porodica Gospodnje srebro i zlato u sebične svrhe i ne preduzimamo ništa da olakšamo dug koji počiva na Njegovom domu? Crkve su opterećene dugom, ne zato što ne mogu ga se reše, već zbog sebičnog udovoljavanja od strane vernika. Takvim zanemarivanjem Bog je osramoćen i ako računa na vaša sredstva, ne budite slepi igluvi prema Delu. Kada vam je Gospod prvi i kada shvatite da je Gospodnji dom osramoćen dugovanjem, Bog će vas blagosloviti. (MS 116, 1897.)

Potreba za savetom i saradnjom

Dragi brate: Moraćeš u svakom poduhvatu paziti da ne slediš svoje rasuđivanje, već jedinstveni savet svoje braće. U ovom poslu pogrešio si radeći previše samostalno... Pozajmio si novac. Međutim, da li si pozvao svoju braću da zajedno sa tobom planiraju? Da li ste zajednički poneli jaram?... Ne sme se dopustiti jednom čoveku da sam odlučuje kada je u pitanju izgradnja crkve. Svi članovi crkve, koji to mogu, treba da nose odgovornost; Propovednik taj posao ne bi trebalo da iznese sam... Pouka koju morate naučiti je da tražite mišljenje i savet svoje braće, i ne idete dalje bez njihovog predloga, saveta i saradnje. (Letter 49, 1900.)

Neoprostiva ravnodušnost

Upoznata sam sa nemarom zbog koga mnoge crkve upadaju u dugove i ostaju u njima. U nekim slučajevima nad Božjim domom je trajni dug i stalno se plaća kamata. To se ne bi smelo događati. Kada bi se pokazala mudrost, umešnost i revnost za Gospoda, kakve Bog zahteva od svakog svog sluge, situacija bi se promenila. Dugovi bi bili otplaćeni. Samoodricanje i samopožrtvovanost učiniće čuda u unapređivanju duhovnosti crkve. Svaki vernik treba nešto da preduzme. Neka se još iskrenije naglašava nužnost da svaki vernik odradi svoj deo.

Taj... fakultet i crkva ne bi trebalo da budu opterećeni dugom kao sada. To pokazuje nerazumno upravljanje. Bog poziva na odricanje. On poziva na darovanje one koji mogu dati, pa čak i siromašniji vernici mogu doprineti onim što imaju. A tamo gde postoji volja da se nešto učini, Bog će otvoriti put. Međutim, Gospod nije zadovoljan upravljanjem. Nije po Njegovoj volji da delo bude ometano dugovanjem.

Zahvaljujući samoodricanju, oni koji pre nisu učinili ništa, sada preduzimaju nešto konkretno i pokazuju da veruju nauci Reči, da veruju u istinu za sadašnje vreme. Svi, stari i mladi, roditelji i deca treba da pokažu svoju veru delima. Vera se usavršava delima. Nalazimo se u završnim prizorima istorije Zemlje; pa ipak je malo onih koji to shvataju jer se svet uvukao između Boga i duše. (Letter 81, 1897.)

Gradnja crkve i škole u Avondejlu

Ima slučajeva kada se mnogo može dobiti sjedinjenim, brzim i istrajnim naporima. Vreme za otvaranje škole je dogovoreno, ali naša braća u kolonijama traže odlaganje. Dugo su čekali na otvaranje škole, pa su se obeshrabrili. Bilo je dosta posla na zgradama i naša sredstva su iscrpljena. Zato su graditelji procenili da rad ne može biti dovršen u dogovoreno vreme. Ali mi smo uputili poruku da ne sme biti kašnjenja. Škola mora da bude otvorena na vreme. To pitanje smo izneli pred crkvu i pozvali u pomoć dobrovoljce. Ponudilo se trideset vernika, i iako im je bilo teško da odvoje slobodno vreme, osnažena grupa nastavila je sa poslom, iz dana u dan, dok zgrade nisu bile dovršene, očišćene i nameštene, spremne za upotrebu na dan isplaniran za otvaranje škole.

Kada je došlo vreme da se sagradi ovaj molitveni dom, polagali smo još jedan ispit vere i odanosti. Većali smo šta bi trebalo učiniti. Put pred nama bio je pun poteškoća. Neki su rekli: „Sagradimo malu zgradu, a proširivaćemo je kako novac bude pristizao; jer u ovom trenutku očigledno ne možemo dovršiti dom kakav bismo želeli.“ Drugi su dodali: „Sačekajmo dok budemo imali novac kojim ćemo izgraditi prostraniju zgradu.“ Tako smo i mislili da uradimo, ali mi je u toku noći došla Reč Gospodnja: „Ustanite i gradite bez odlaganja.“

Tada smo odlučili d istrajemo u tom poslu i idemo napred u veri. Već sledeće večeri iz Južne Afrike stigla je menica na dvesta funti. To je bio dar od brata i sestre Lindzi iz Kejp Tauna, namenjen za pomoć u gradnji molitvenog doma. Naša vera je bila kušana, trebalo je započeti sa poslom i sada je Gospod u naše ruke stavio taj veliki dar pomoću koga smo mogli da počnemo.

S tim ohrabrenjem započela je ozbiljna gradnja. Školski odbor dao je zemljište i sto funti. Dvesta funti primili smo od unijske konferencije, a i vernici su dali koliko su mogli. Pomogli su i prijatelji izvan crkve; graditelji su darovali deo svog vremena što je bio isto tako dobrodošlo kao i novac.

Tako je posao dovršen i sada imamo ovaj lep dom koji prima više od četiri stotine ljudi. Zahvaljujemo Gospodu za tu zgradu u kojoj Ga možemo slaviti. On razume sve teškoće kroz koje smo prošli. Kada bi se pojavili problemi, starešina Haskel, koji je nadzirao rad, pozvao bi radnike da se okupe i usrdno mole za Božji blagoslov nad sobom i nad poslom. Gospod je čuo molitvu i taj dom bio je završen za sedam nedelja. (R&H, 1. novembra 1898.)

52 - Izbegavanje institucionalnih dugova

Bog ne želi da se Njegovo delo stalno ometa i sramoti dugom. Kada nešto poželite da dodate zgradama ili drugim objektima ustanove, pazite da ne premašite svoje mogućnosti. Bolje odložite te poslove dok Proviđenje ne otvori put, da ne upadnete u velike dugove i plaćanje kamata.

Izdavačke kuće osnovale su fondove u koje naši ljudi mogu ulagati finansijska sredstva, pa su na taj način omogućile priliv sredstava za podršku grana tog dela na različitim područjima, i čak su pomagale u sprovođenju drugih poduhvata. To je dobro. Ništa nije učinjeno previše u tom smislu. Gospod vidi sve. Ali prema svetlu koje mi je dato, svaki poduhvat treba tako planirati da se ne zadužujete.

U izdavačkoj kući

Izdavaštvo je utemeljeno na odricanju i njegovo poslovanje treba da se odvija na strogo ekonomskim načelima. Finansijama se može upravljati tako da, kad iskrsne potreba za sredstvima, radnici pristanu na smanjenje plata. Gospod mi je otkrio da to načelo treba uvesti u naše ustanove. Kada novca ima manje, treba da budemo spremni da ograničimo svoje prohteve.

Potrebno je razumno procenjivati štampanje izdanja i zatim neka svi u našim izdavačkim kućama štede na svaki mogući način, makar time prouzrokovali i znatne neprijatnosti. Pazite na sitne izdatke. Zaustavite svaki nepotrebni odliv sredstava. Mali gubici na kraju postanu vrlo veliki. Sakupite ostatke; neka ništa ne propadne. Ne gubite vreme u razgovorima; izgubljeni minuti upropaste sate. Marljiv rad sa verom biće uvek krunisan uspehom.

Neki misle da je ispod njihovog dostojanstva da paze na male stvari. Oni misle da je to dokaz uskog uma i škrtog duha. Međutim, male pukotine potopile su mnoge brodove. Ništa, što bi moglo da posluži svrsi, ne sme da propadne. Loša ekonomičnost sigurno će navući dug na naše ustanove. Iako možda dolazi mnogo novca, nastaće problem zbog malih gubitaka u svakoj grani Dela. Štednja ne znači škrtost.

Svaki radnik zaposlen u izdavačkoj kući treba da bude verni stražar, pazeći da ništa ne propadne. Svi bi trebali da se čuvaju od navodnih potreba koje zahtevaju izdatke. Neki ljudi žive bolje sa četiri stotine dolara godišnje nego drugi sa osam stotina. Tako je i sa našim ustanovama; neke osobe mogu njima upravljati sa daleko manje kapitala od drugih. Bog želi da svi radnici rade ekonomično i da budu verne računovođe. (7T 206,207)

Smanjivanje rashoda pažljivim upravljanjem bolnicama

Oni koji imaju veze sa našim ustanovama treba da smanje troškove kako se ustanove ne bi zaduživale. Prilikom kupovine treba pokazati mudrost. Može se potrošiti samo onoliko novca koliko ga ima. Savesnim upravljanjem može se uštedeti dosta.

Ne bi smeli da dopustimo rashode za koje nema pokrića u sredstvima koja posedujemo. Ima onih koji su povezani sa našim ustanovama, a stvaraju dugove koji bi se mogli izbeći. Možda su načinili neki nepotreban trošak na ukrašavanju zgrade. Novac se često troši na zadovoljavanje ukusa i sklonosti.

Svaki radnik treba da proizvodi

Neka sada svako nastoji da štedi umesto da troši. Recite onima koji su spremni da troše, a da ne proizvode: „Moja dužnost je da postupam ekonomično gde god mogu. Ne mogu podsticati rasipnost. Ja ne mogu dopustiti da sredstva koja su u mojim rukama trošim za kupovinu nepotrebnog.“

Od onoga na najvišem položaju do onoga na najnižem, Božji radnici treba da se nauče ekonomičnom upravljanju. Neka svako kaže sebi: „Treba da obuzdam svaku sklonost za nepotrebnim trošenjem sredstava.“ Neka oni koji rade u Božjoj službi budu proizvođači isto kao i potrošači. Pogledajte veličinu Dela i obuzdajte nehrišćansku sklonost trošenja novca za udovoljavanje sebi. Izračunajte cenu onoga što želite da kupite.

Ovo je odlična prilika da svako bude na svom zadatku i na svom mestu. Neka svako pokuša da učini nešto. Oni koji su u Božjem delu treba da budu spremni da pomognu gde god je pomoć potrebna. Trebalo bi umanjiti svoje rashode koliko je to moguće, jer će biti potreban svaki novčić kako bi se dovršilo Gospodnje delo.

Zapošljavanje saradnika za unutrašnje i spoljašnje poslove pitanje je koje treba pažljivo razmotriti. Oni koji upravljaju našim ustanovama treba da budu savesni i štedljivi. Ne bi trebalo zapošljavati veliki broj saradnika ako to nije nužno za pozitivan ishod. Po ovom pitanju često se greši.

Zaposleni su deo kompanije

Saradnici u našim ustanovama treba da se ponašaju kao da rade u kompaniji. Oni ne bi trebalo da misle da moraju raditi samo određeni broj sati svaki dan. Kada iskrsnu hitni slučajevi i kada je potrebna dodatna pomoć, oni treba da se odazovu spremno i vedro. Trebalo bi da se zanimaju za uspeh ustanove u kojoj rade. Tako će i ostali biti ohrabreni da rade predano i savesno.

Hristos je rekao: „Skupite komade što pretekoše da ništa ne propadne!“ (Jovan 6,12) Neka oni koji rade neki posao u našim ustanovama poslušaju to uputstvo. Neka se pobrinu da ne bude otpada u duhovnim i svetovnim dobrima koje nam Gospod daje. Štednju treba da poučavaju obrazovani predavači, a saradnici treba da uče. Roditelji bi, zapovestima i primerom, trebali da uče svoju decu kako da što bolje iskoriste mali iznos. Mnoge porodice su siromašne upravo zato što potroše sav novac čim ga prime.

Onaj ko radi kao kuvar u bolnici trebalo bi da bude poučen navikama ekonomičnosti. On treba da shvati da se hrana ne sme rasipati.

„Ne budite u poslu lenji“

Reč nadahnuća nam govori: „Ne budite u poslu lenji; budite ognjeni u duhu, služite Gospodu.“ (Rimljanima 12,11) Neka svi koji su povezani sa našim bolnicama rade svoj posao predano i revno. Ako saradnici nisu vešti u svom poslu, neka odmah počnu da se poučavaju, u protivnom će morati da pristanu na plate koje su srazmerne količini obavljenog posla. Svakim danom medicinske sestre i saradnici trebali bi da budu efikasniji, svestraniji i korisniji. Svako od njih trebalo bi sam da teži većem nivou kao Gospodnji pomoćnik. Neka oni koji su prirodno spori, iz dana u dan vežbaju da svoj posao obavljaju brže i istovremeno pažljivije...

Oni koji primaju platu za svoj rad treba da obavljaju stvari kvalitetno. Potrebno je da budu isto tako proizvođači kao i potrošači. Kako se budu obrazovali na tom području, moći će sve poslove, koji su im dodeljeni, bolje da obavljaju. Biće spremni da preuzmu posao bilo gde. (Letter 87, 1901.)

Štednja u školama

Da bi stvari napredovale, a ne tonule u dugove, u svemu se mora sprovoditi ekonomičnost; ali školarine treba povećati. To mi je pokazano dok sam bila u Evropi, a zatim je predstavljeno i vama i našim školama. Pitanje kako da se naše škole ne zadužuju uvek će ostati problem dok god se ne pronađu mudriji proračuni. Podignite cene obrazovanja učenička, a onda osobama koje znaju da štede prepustite upravljanje kuhinjom. Neka se zaposli najbolji talenat, čak iako mu treba povećati platu (u razumnim granicama). Važno je držati se u okvirima mogućnosti. Kada se te mere opreza sprovedu, neće biti zaduživanja u školama...

Učenici treba da sarađuju

Neki će reći: „Treba smanjiti broj učenika.“ Moglo bi i tako; ali i oni koje imate ceniće svoje vreme i videće potrebu za marljivim radom kako bi se osposobili za zvanje koje žele postići. Kada se pred učenicima uzdiže Gospod kao Onaj od koga treba tražiti savet, kao što je činio Danilo, oni će od Njega dobiti znanje i mudrost. Tada će postati kanali svetlosti. Iznesite tu stvar pred učenike. Raspitajte se ko od njih želi da se odriče i žrtvuje kako bi se isplatio dug koji je već napravljen. Kod nekih učenika je za to potrebna samo dobra volja.

Neka Bog pomogne direktorima naših škola da nikada ne dopuste da im rashodi budu veći od dohotka, pa da škola mora da se zatvori. Nije se tražio talenat za finansijsko upravljanje našim školama. Te stvari Bog će zahtevati od direktora. Svaka nepotrebna, skupa navika trebala bi da se odloži, trebalo bi se odreći svakog nepotrebnog popuštanja. Kada bi se načela iz Božje reči, koja su tako očigledna svim školama, držala onako ozbiljno kao što bi trebalo, dugovi se ne bi nagomilavali. (Letter 137, 1898.)

Vođenje školskih finansija

O školskim finansijama brine direktor. On bi trebalo da zna osnovna načela knjigovodstva. Mora verno da izveštava o korišćenju novca koji prolazi kroz njegove ruke za troškove škole. Školski proračun se ne sme prekoračiti, već treba uložiti svaki trud da se poboljša korisnost škole. Oni kojima je povereno finansijsko upravljanje našim obrazovnim ustanovama ne smeju dopustiti nikakav nemar u trošenju sredstava. Sve što je povezano sa finansijama naših škola treba da bude savršeno pošteno. Gospodnji pristup mora strogo da se sledi, iako on možda nije u skladu sa ljudskim postupcima...

Ako ste u iskušenju da preusmerite novac koji pristiže u školu na način da ne donosi nikakvu posebnu korist za tu školu, vašu odluku treba kritički proučiti, kako ne bi došlo vreme kada ćete biti kritikovani zbog gubitka. Ko je vaš knjigovođa? Ko je vaš blagajnik? Ko je vaš poslovni pristav? Da li su oni savesni posla koji obavljaju i da li su sposobni za to? Razmislite kako stoje stvari po tom pitanju. Moguće je da se novac pogrešno nameni, a da niko jasno ne razume kako je do toga došlo; moguće je da škola stalno gubi zbog nerazumnih rashoda. Oni na odgovornim položajima mogli bi da dožive taj gubitak ogorčeno, a da ipak misle da su učinili najbolje što su mogli. Ali zašto su dopustili da se dugovi nagomilaju? Neka oni koji su odgovorni za školu budu svakog meseca upućeni u pravo finansijsko stanje. (MS 65, 1906.)

Kloniti se duga kao gube

U svemu što je povezano sa školom treba mudro štediti. Oni koji dolaze u školu napuštaju domove koji su bez ukrasa, gde su navikli na jednostavnu hranu bez brojnih jela. Bilo bi bolje za sve da imaju samo jednostavan večernji obrok. Mora strogo da se pazi na ekonomičnost ili će nastati velik dug. Držite se granica. Klonite se zaduživanja kao što se ježite od gube. (Letter 60, 1896.)

53 - Propust izračunavanja troškova

Ima onih koji ne postupaju mudro. Oni misle na to kakav će utisak ostaviti. Misle da će im spoljašne pokazivanje doneti uticaj. U poslu ne izračunavaju troškove kako bi videli da li su u stanju da završe ono što su započeli. Tako pokazuju svoju slabost. Pokazuju da imaju mnogo toga da nauče o savesnom postupanju. U svom samopouzdanju čine mnoge greške. Tako su neki pretrpeli štetu od koje se nikada neće oporaviti.

To je bio slučaj sa onima koji su mislili da su sposobni da osnuju i vode bolnice. Doživeli su neuspeh, i kada su se našli u dugovima, tražili su da Medicinsko misionarsko udruženje preuzme tu neuspešnu ustanovu i njene obveze... Medicinskom misionarskom udruženju šteti preuzimanje bolnica koje su bankrotirale. Neka oni koji su vodili te bolnice i koji su išli pogrešnim putevima počnu da razmišljaju razumno. Neka im se ne pripisuje neuspeh. To slabi hrabrost dobrim ljudima.

Ljudi koji bi možda učinili dobro da su se posvetili Bogu, da su bili voljni da rade u poniznosti proširujući svoje poslovanje polako i ne ulazeći u dugove, napravili su propust jer nisu radili po pravim načelima. I pošto su zapali u teškoće, rasprodali su sve kao ljudi koji su nesposobni za upravljanje. Želeli su olakšanje od finansijskog pritiska i nisu prestali da razmišljaju o posledicama.

Oni koji takvima pomažu da se izvuku iz teškoća, u iskušenju su da ih vežu putem jemstava tako jakim vezama da se dužnici osećaju kao robovi. Njih ne prestaje da prati glas loših i neuspešnih rukovodilaca.

Upućena sam da onima koji se na taj način zadužuju kažem: „Ne odustajte dok god idete ispravnim putem. Radite svim svojim snagama da sami ublažite situaciju. Nemojte sramotiti udruženje koje je već opterećeno dugovima. Najbolje je da svaka bolnica bude odgovorna za sebe.“

Oni koji su odgovorni za našu bolnicu treba da postupaju oprezno. Biće trenutaka kada će napredak biti slab. Neka deluju mudro i taktično i neka budu prilagodljivi. Neka prouče i primene pouku koju je Hristos dao u vezi sa gradnjom. Daleko je vrednije planirati nego posle razmišljati o posledicama, kada zanemarivanje mudrog proračuna i odgovornog upravljanja jasno daje neuspeh. Pristavi koji su površni, koji ne znaju da upravljaju, trebalo bi da se okanu tog posla. Zaposlite osobe koje se mogu zadržati unutar mogućih granica kako se posao ne bi zapleo.

Neka se svi koji su povezani sa našim ustanovama ponize pred Bogom. Neka mole Boga da im pomogne da planiraju mudro i da ekonomično posluju na čvrstom temelju i rode plodom Bogu na slavu. Ne zavisite od ljudi. Gledajte na Isusa. Stalno se molite sa zahvalnošću. Učvrstite svoju usku povezanost sa Hristom. (Letter 199, 1901.)

Dug zbog neumerene gradnje

Brate..., nije mudro upustiti se u dugove. Ti si mudar čovek i ne treba te na to podsećati. Dug je jaram koji obvezuje i ranjava. Ne bi bilo mudro kupiti još jedno gradilište u blizini... Pritisnut si preko svake mere u težnji da izgradiš i opremiš bolnicu... Bilo bi mudrije da sagradiš manju zgradu. Uvek sam mislila da bi bilo najbolje smanjiti planove za gradnju, a onda, kada se prikupe sredstva i ako zatreba više prostora, zgrada se može proširiti. Manja zgrada bila bi mnogo jeftinija. (Letter 158, 1902.)

U zamci zbog pogrešne računice

Ako budemo živeli po Gospodnjem savetu, imaćemo priliku da, po razumnoj ceni, za bolnice kupimo zemljišta na kojima već postoje obekti koji se mogu koristiti i gde su zelene površine već zasađene ukrasnim drvećem. Pokazana su mi mnoga takva mesta. Upućena sam da treba pažljivo razmotriti kako da iskoristimo velikodušne darove...

Međutim, ponekad će biti potrebno odabrati mesto koje nije uređeno i na kojem nema podignutih zgrada. U takvom slučaju moramo paziti da ne odaberemo mesto koje će zahtevati veliki izdatak sredstava za uređivanje. Zbog nedostatka iskustva i pogrešne računice možemo upasti u velike dugove, jer te zgrade i njihovo uređenje mogu koštati dva do tri puta više nego što su procenjene. (MS 114, 1902.)

Računati samo na novac koji planiran

Predsednik i poslovni pristav treba da rade jedinstveno. Poslovni pristav treba da pazi da rashodi ne premašuju prihode. On treba da zna na šta može računati, kako posao ovde ne bi bio opterećen dugom kao u Batl Kriku. To nije smelo da se dogodi. To je posledica činjenice da ljudi nisu bili pod Božjim vođstvom. Kada su ljudi pod Božjim vođstvom, posao ide dobro; ali kada se ljudi snažnog temperamenta, koje ne vodi Bog, nalaze na odgovornim položajima, Delo je ugroženo; zbog njihovog teškog temperamenta uputite ih da koriste samo novac koji je bio u planu. (MS 106, 1899.)

Preuranjeni projekti bez šireg savetovanja

Za otvaranje bolnica i njihovo održavanje potreban je poseban talenat, čak ako je taj poduhvat privatan. Pre nego što se upuste u takav poduhvat, naša braća bi trebala da traže savet mudrih ljudi... U takav poduhvat se treba upustiti ali na pravi način. Kada bi započeti projekti propali i kada onaj ko je preuzeo odgovornost na sebe ne bi uspeo u svom poduhvatu, bilo bi vrlo teško prevladati tako ostavljen utisak na štetu istine.

Ko god namerava da gradi bolnice treba da traži savet od svoje braće koja nose teret posla u bližim i dalekim područjima. Ne možemo priuštiti da naša medicinska delatnost u gradovima ostavi bilo kakav drugi utisak osim da je Bog naš vođa i naša odbrana...

Naloženo mi je da našoj braći, gde god se nalazila, kažem: „Dovršite projekte koji su već započeti na poljima koja su u potrebi pre nego što otpočnete nove poduhvate, jer će u protivnom na naš narod biti natovaren težak teret duga. (Letter 5, 1905.)

54 - Napredovati u veri

Ne preduzimati ništa dok nemamo novac u ruci za dovršetak planiranog posla, ne treba uvek smatrati najmudrijim. U sprovođenju svog dela, Gospod ne objašnjava uvek sve svojim slugama. On ponekad iskušava veru svog naroda puštajući ga da ide napred u veri. Često ga dovodi u iskušenje podstičući ga da ide napred kada se čini da mu noge dodiruju vodu Crvenog mora. U takvim trenucima molitve Njegovih slugu uzdižu se ka Njemu u iskrenoj veri da će On otvori put pred njima i izvesti ih na suvo.

Gospod želi da Njegov narod u ove dane veruje da će On učiniti isto tako velike stvari za njega kao što je učinio za Izrailjce na putu iz Egipta u Hanan. Treba imati snažnu veru koja će bez oklevanja slediti Njegova uputstva u najtežim okolnostima. „Idite napred“, zapoveda Bog svom narodu.

Za sprovođenje Gospodnje volje potrebna je vera i radosna poslušnost. Kada ističe nužnost širenja Dela u mestima gde će vršiti uticaj, ljudi treba da krenu i rade u veri. Svojim pobožnim razgovorima, svojom poniznošću, molitvama i iskrenim naporima oni treba da navedu ljude da cene dobro delo koje je Gospod uspostavio među njima. Gospodnja namera je da bolnica Loma Linda postane vlasništvo naših vernika i to je došlo baš u vreme kada su reke teškoća bile prepune i izlivale se iz korita.

Rad zbog privatnih interesa za postizanje ličnih ciljeva jedna je stvar. U tome ljudi mogu slediti ličnio rasuđivanje. Međutim, obavljanje Božjeg dela na Zemlji potpuno je druga stvar. Kada On odredi da treba kupiti neki posed za napredak Dela i širenje Njegovog uticaja, bilo za bolnice ili školsku delatnost, On će to omogućiti ako oni koji imaju iskustvo pokažu veru i poverenje u Njegove namere, pa će brzo krenuti napred i osigurati prednosti koje su obećane. Iako ne pokušavamo nikome da uzmemo nekretnine iz ruku, ipak kada se pruži prilika, trebalo bi biti budan i prepoznati određenu prednost da bi mogli da planiramo. A kada to učinimo, moramo uložiti svu energiju kako bismo osigurali dobrovoljne prinose Božjeg naroda za podršku tim novim središtima. (9T 271,272)

Opasnost u ekstremnim stavovima

Ispravno je pozajmiti novac kako bi se nastavio posao za koji znamo da Bog želi da bude obavljen. Ne bismo smeli da čekamo jer nam je neprijatno da pozajmimo novac, i posao učinimo mnogo težim. Grešilo se zaduživanjem za ono što je moglo da čeka neki drugi put. Ali se opasnost krije i u odlasku u drugu krajnost. Ne bi smeli da sebe dovedemo u položaj koji će ugroziti zdravlje i otežati posao. Treba postupati razumno. Moramo da obavimo posao koji nam je određen, čak i ako moramo pozajmiti novac i platiti kamate. (Letter 111, 1903.)

Čuvati se grešaka sa obe strane

Pred nama je pitanje: da li treba kupiti gradilište po povoljnoj ceni i na dobroj lokaciji ako ne možemo reći kako ćemo sakupiti novac? Braća..., ... i drugi protive se novom zaduživanju. Ali ja nisam spremna da kažem da ni pod kojim okolnostima ne bi trebalo kupiti zemljište na koje nam je Gospod skrenuo pažnju, kada ne postoji prepreka, osim pitanja već spremnog novca, kojim bi to zemljište, Božjim proviđenjem, uskoro mogli da kupimo. Moramo se čuvati grešaka na obe strane. (Letter 167, 1902.)

Kočnica na točkovima napretka

Ideja da ne bi trebalo pokrenuti gradnju bolnica sve dok se to ne bude moglo učiniti bez zaduživanja, stavila je kočnice na točkove napretka. U gradnji molitvenih domova morali smo pozajmiti novac da bi se započeto moglo dovršiti. Bili smo dužni da to učinimo kako bi poslušali Božja uputstva. Osobe kojima je duboko stalo do napredovanja tog posla pozajmile su novac i platile kamate na glavnicu kako bi se otvorile škole i bolnice, i sagradile crkvene zgrade. Ustanove koje su otvorene i crkve koje su tako sagrađene, bile su sredstva za zadobijanje mnogih duša za istinu. Tako se povećao i desetak, a Gospodnjim snagama pristupili su novi radnici. (Letter 211, 1904.)

Gubitak zbog nedostatka vere

Božja zastava dizaće se sve više i više. Crkva ne može izbegavati svoj zadatak, a da ne zakine delo svog Učitelja. Molitveni domovi moraju biti podignuti u mnogim mestima. Da li će materijalna sredstva sprečiti podizanje crkava u našim gradovima, gde bi Otkupitelj mogao da se sastaje sa svojim narodom? Ne treba odavati utisak da nam je preskupo da se dobro pripremimo za prijem nebeskog Gosta.

U donošenju planova za gradnju potrebna nam je Božja mudrost. Ne bi se trebalo nepotrebno zaduživati, ali ja bih rekla da ne moramo uvek imati pri sebi sav novac potreban za dovršenje zgrade da bi se tek onda počelo sa radom. Često moramo ići napred u veri, radeći što je brže moguće. Zbog nedostatka vere ne primamo ispunjenje Božjih obećanja. Moramo raditi, moliti se i verovati. Treba ići napred istrajno i revno, verujući u Gospoda i govoreći: „Uspećemo i nećemo se obeshrabriti.“ (R&H, 7. septembar 1905.)

55 - Reči božanskog Savetnika

Nedavno sam u noćnom viđenju bila na sastancima odbora. Na tim sastancima bile su izgovorene reči koje su zvučale više ljudski nego božanski. Razgovaralo se o zdravstvenom delu u... Bili su izneseni planovi koji bi, ako se ne bi izmenili, obavezali na rad i ne bi olakšali situaciju. Od Generalne konferencije tražio se iznos ne manji od 20.000 dolara ili da (Generalna konferencija) jamči za taj iznos, kako bi se otvorila bolnica u... Pošto starešina... nije pristao na tu dodatnu obvezu za Generalnu konferenciju, neki su negodovali. Međutim, on je u postojećim okolnostima, osećao da mu je Gospod zabranio da stavi taj teret na konferenciju. Ja poštujem odluku starešine... po tom pitanju...

Ali, vratimo se sastanak odbora: još jednom je Onaj koji je dugo bio naš Savetnik bio prisutan i doneo nam reč Gospodnju. Rekao je: „Gospod se ne bi proslavio vašim stavljanjem jarma duga na Generalnu konferenciju. On je na poseban način sa vratova svojih vernih skinuo jaram duga koji su nosili tako dugo. Konferencija ne sme ponovno ići istim putem kojim su oni već prošli.„...

Neki još nisu naučili lekciju koju je Hristos uputio u vezi sa gradnjom kule. „I koji od vas,“ upitao je, „kad hoće da zida kulu ne sjede najprije i ne proračuni šta će ga stati, da vidi ima li da može dovršiti? Da ne bi, kad postavi temelj i ne uzmože dovršiti, svi koji gledaju stali mu se rugati govoreći: ovaj čovjek poče zidati, i ne može da dovrši.’“ (Luka 14,28-30) To jeupozorenje bilo zanemareno.

Kada ljudi na odgovornim položajima u takvoj žurbi žele da otvore neku novu ustanovu kojoj nije vreme, plan koji su napravili nije samo protiv interesa Gospodnjeg dela, već i protiv interesa ljudi koji u ljudskoj mudrosti pokušavaju da napreduju suviše brzo. Boga ne proslavljaju oni koji pokušavaju da idu brže nego što On vodi. Posledica su zbunjenost, sramota i tuga. Gospod ne želi da Njegovi predstavnici ponavljaju te greške, jer se vidi da ga takvi nedavni pokušaji nisu proslavili. (MS 144, 1902.)

Neka se greške iz prošlosti ne ponavljaju

Umovima nekih zavladala je vrsta bezumlja navodeći ih da potroše sredstva bez ikakvih izgleda da ga posle nadoknade. Da je taj novac bio korišćen na način koji Gospod odobrava, radnici bi ustali i bili spremni da rade ono što mora biti obavljeno pre dolaska našeg Gospoda. Pogrešno korišćenje sredstava ukazuje na Gospodnje upozorenje da Njegovo delo ne sme biti vezano uz ljudske projekte, već da mora biti obavljeno na način koji će to Delo ojačati.

Sledeći pogrešne planove, ljudi su navukli dugove na Delo. Neka se to ne ponovi. Neka oni koji su na čelu tog posla rade oprezno, pazeći da ne zakopaju Božje delo u dugove. Neka niko ne postupa nesmotreno, bezglavo, misleći iz neznanja da će sve biti dobro. (7T 283,284)

Otplatite dugove

Bog želi da naučimo lekcije iz neuspeha u prošlosti. Njemu nije prijatno da imamo dugove vezane uz Njegove ustanove. Nalazimo se u vremenu kada se moramo odupreti podizanju velikih i skupih zgrada.

Ne bi trebalo ponavljati greške iz prošlosti pa se sve više i više zaduživati. Bolje je da težimo otplati dugova koji još uvek opterećuju naše ustanove. Naše crkve mogu pomoći u tome ako hoće. Oni vernici kojima je Gospod dao sredstva, mogu uložiti svoj novac u Delo bez kamata ili po niskoj kamatnoj stopi i podupreti ga svojim dobrovoljnim prinosima. Gospod traži od vas da Mu radosno vratite onaj deo dobara koji vam je pozajmio i tako postanete Njegovi dobročinitelji. (R&H, 13. avgusta 1908.)

Sredstva će pristići u vreme obnove

Kada dođe do iskrenog traženja Gospoda i ispovedanja greha, kada otpočne toliko potrebna obnova, pokazaće se sedinjena revnost i ozbiljnost u obnavljanju onoga što je nedostajalo. Gospod će pokazati svoju milostivu ljubav i prispeće sredstva koja će pokriti dugove naših ustanova. (8T 89)

Deo XII. - Štednjom do davanja

56 - Ostavljeno na čast ljudima

Jedini plan za napredak Božjeg dela koji Jevanđelje ističe jeste podrška ljudi koji Gospodu služe na čast. Imajući na umu Božju slavu, ljudi treba da Mu daju deo koji zahteva. Imajući u vidu golgotski krst, gledajući na Otkupitelja sveta koji je zbog nas postao siromašan da bismo se mi Njegovim siromaštvom obogatili, shvatićemo da ne treba nagomilavati blago na Zemlji, već ulagati u nebesku banku koja neće propasti, jer nikada nećemo biti uskraćeni za platu. Gospod je Isusa podario našem svetu i pitanje je šta možemo da vratimo Bogu preko darova i prinosa kako bismo pokazali da cenimo Njegovu ljubav. „Za badava ste dobili, za badava i dajite!“ (Matej 10,8)

Da li je svaki verni pristav spreman da poveća deo darova koje treba staviti u Gospodnju riznicu, a smanji svoj prinos za jednu tačkicu ili crticu? Kome on služi? Kome donosi prinos? Onome od koga zavisi za svako dobro koje uživa. Zato neka niko od nas, koji primamo Hristovu milost, ne primoravamo anđele da okreću lice od nas, niti Isusa da nas se stidi nazvati braćom.

Ne smemo pokazati nezahvalnost time što ćemo škrto davati za Božje delo? Predajmo sebe kao živu žrtvu i dajmo sve svoje Isusu. To je Njegovo; mi smo Njegova otkupljena svojina. Oni koji primaju Njegovu milost, koji razmišljaju o golgotskom krstu, neće žaliti za onim što su dali, već će osetiti da je i najbogatiji prinos suviše siromašan, nedostojan velikom daru jedinorođenog Sina beskonačnog Boga. Ako se bude odricao, i najsiromašniji će pronaći način da zaradi nešto što bi mogao da vrati Bogu.

Upravljanje vremenom

Vreme je novac, a mnogi gube dragoceno vreme koje bi se moglo upotrebiti u korisnom poslu, radeći svojim rukama ono što je dobro. Gospod nikada neće reći: „Dobro, slugo dobri i verni!“ čoveku koji nije zaposlio telesne snage, koje su mu pozajmljene od Boga kao dragoceni talenti, kojima bi zaradio sredstva za pomoć nevoljnima i dar Bogu.

Bogati ne bi trebalo da misle da je dovoljno samo dati svoj novac. Oni imaju sposobnosti i treba da razmisle kako mogu da posluže Bogu, kako mogu biti iskrena duhovna oruđa u obrazovanju i podučavanju svoje dece da budu korisna. Roditelji i deca ne treba da misle da su svoji i da mogu raspolagati svojim vremenom i imovinom kako im je volja. Oni su Božja otkupljena svojina i Gospod ih poziva da korisno upotrebe svoje telesne snage u donošenju prihoda u Gospodnju riznicu.

Samoodricanje i krst

Da je hiljadu kanala sebičnosti, koji sada postoje, bilo uklonjeno, i da su sredstva usmerena kroz pravi kanal, u blagajnu bi dolazilo mnogo prihoda. Mnogi kupuju idole novcem koji bi trebalo da je u Božjoj kući. Niko se ne može odlikovati pravom dobrotom ako se ne odriče. Na putu svakog hrišćanina, koji zaista sledi Hrista, nalazi se samoodricanje i krst. Isus kaže: „Ko hoće da ide za Mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za Mnom!“ (Luka 9,23) Da li će svaka duša uzeti u obzir činjenicu da hrišćansko učeništvo podrazumeva samoodricanje, požrtvovanost, pa čak i polaganje ličnog života ako zatreba, za Onoga koji je dao svoj život za život sveta?

Hrišćani koji vide Hrista na krstu imaju obvezu prema Bogu, zbog beskonačnog dara Njegovog Sina, da ne uskraćuju ništa što poseduju, ma koliko im to omilelo. Ako poseduju išta što može biti upotrebljeno za spasenje neke duše, koliko god to bilo bogato ili oskudno naspram Jagnjeta koje uzima grehe sveta, oni bi to morali dobrovoljno da prinesu. Gospod koristi ljudska oruđa da budu Njegovi saradnici u spasavanju grešnika.

Celo Nebo aktivno učestvuje u osmišljavanju projekata kojima se širi znanje o istini svakom plemenu, narodu i jeziku. Ako svetlost onih, koji tvrde da su obraćeni, ne zasja drugima, oni ne ispunjavaju Hristov nalog.

Ne treba se opterećivati pitanjima koliko je dato u Božje delo, već radije razmotrimo koliko je uzeto iz Njegove riznice za udovoljavanje sebičnim željama. Ne treba računati koliko je radnika poslato u polje, nego razgovarati o tome koliko je onih koji su zatvorili oči kako ne bi videli svoju dužnost i služili drugima prema svojim sposobnostima.

Koliko bi ljudi sada moglo biti zaposleno da je bilo sredstava u blagajni koja bi to omogućila! Koliko se objekata moglo iskoristiti za širenje Božjeg dela dok Njegovo proviđenje otvara put! Stotine njih moglo je raditi u polju čineći dobro u različitim oblastima, ali oni nisu tamo. Zašto? Sebičnost ih drži kod kuće; oni vole udobnost i tako ostaju daleko od Gospodnjeg vinograda. Neki bi išli u daleke krajeve, ali nemaju sredstava jer drugi nisu učinili ono što je trebalo. To su samo neki razlozi zašto tako malo radnika mora da trpi, kao kola otežala pod teretom snopova, dok drugi ne podmeću leđa. (R&H, 14. jul 1896)

Dinar koji bi mogao spasiti dušu

Gospod se pobrinuo da poruka istine može dopreti do svakog, ali sredstva koja su stavljena u ruke Njegovih pristava u tu svrhu bila su sebično preusmerena na ugađanje sebi. Koliko su naši mladi nepromišljeno potrošili na ugađanje sebi i na izgled, iako bi bili podjednako srećni i bez toga. Svaki dinar koji imamo pripada Gospodu. Umesto što trošimo sredstva na nepotrebne stvari, treba ih uložiti u misionarski rad.

Kako se otvaraju nova polja potreba za sredstvima sve je jača. Ako je ikada bilo potrebno biti ekonomičan, onda je to sada. Svi koji rade u Delu treba da shvate koliko je važno strogo slediti Spasiteljev primer samoodricanja i upravljanja sredstvima. Oni bi u tim sredstvima trebalo da vide poverenje koje im je Bog ukazao, i osećaju dužnost da budu odmereni i finansijski vešti u korišćenju novca svog Gospoda. Svaki novčić treba ceniti. Jedan dinar je sitnica, ali hiljadu dinara čine svotu i ako se potroše kako treba, mogu biti sredstvo spasavanja duše od smrti. Da su sva sredstva koja su naši ljudi rasipno potrošili na ugađanje sebi bila posvećena Božjem delu, blagajne ne bi bile prazne i mogle bi se otvoriti misije u svim delovima sveta.

Neka vernici sada odlože svoj ponos i skinu svoje ukrase. Svako pri ruci treba da ima misionsku kasicu i da u nju ubacuje svaki novčić za koji je u iskušenju da potroši na ugađanje sebi. Međutim, mora se učiniti nešto više od običnog izdvajanja od viška. Moramo se odricati. Moramo žrtvovati neke svoje udobnosti i poželjne stvari. Propovednici moraju jasnije da iznose svoju poruku, ne samo da osuđuju ugađanje sebi i ponos u oblačenju, već i da govore o Isusu, Njegovom životu odricanja i žrtve. Kada se u srcu bude negovala ljubav, pobožnost i vera, u životu će se pojaviti dragoceni plodovi. (Historical Sketches of the Foreign Missions of the Seventh-day Adventists, str. 293)

57 - Obraćanje mladima

Mnogo bi se moglo reći mladima u vezi sa njihovom prednošću da pomognu Božjem delu usvajanjem lekcija ekonomičnosti i odricanja. Mnogi misle da sebi moraju priuštiti neko zadovoljstvo i kako bi to postigli, troše sav svoj prihod na sebe. Bog želi da u tom pogledu budemo bolji. Grešimo protiv sebe kada smo zadovoljni što imamo dovoljno da pojedemo, popijemo i obučemo. Bog za nas ima nešto više od toga. Kada smo spremni da se odreknemo svojih sebičnih želja i posvetimo snage srca i uma radu u Božjem delu, nebeska oruđa sarađivaće sa nama pretvarajući nas u blagoslov čovečanstvu.

Iako je možda siromašan, mladi čovek koji je vredan i štedljiv može uštedeti nešto za Božje delo. Kada sam imala samo dvanaest godina, štedela sam. Radila sam sa sestrom, pa iako smo zarađivale samo dvadeset pet centi dnevno, od tog iznosa mogle smo uštedeti za misije. Štedele smo malo-pomalo dok nismo imale trideset dolara. Onda, kada je do nas došla poruka od Gospoda da su potrebni ljudi i sredstva, osetile smo veliku čast što smo mogle uručiti ocu trideset dolara tražeći od njega da to uloži u traktate i brošure preko kojih će biti upućena poruka onima koji su u tami.

Dužnost je svih, koji su u dodiru sa Božjim delom, da nauče ispravno da koriste vreme i novac. Oni koji se prepuštaju neradu otkrivaju da pridaju malo važnosti značajnim istinama koje su nam date. Oni moraju steći naviku marljivosti i raditi imajući na umu Božju slavu.

Odreknimo se sebe i umnožavajmo talente

Oni koji ne koriste razumno vreme i novac trebalo bi da se posaveuju sa onima koji su stekli to iskustvo. Novcem koji smo zaradile prodavanjem, moja sestra i ja priuštile smo sebi odeću. Predale bismo svoj novac majci govoreći: „Idi i kupi nam odeću, a ono što ostane daćemo za misiju.“ I ona bi to učinila podstičući tako u nama misionarski duh.

Davanje koje je plod odricanja predivna je pomoć Darodavcu. Ono sa sobom donosi vaspitanje koje nam omogućava da potpunije shvatimo Onoga koji je išao čineći dobro, olakšavao patnje i zadovoljavao potrebe siromašnih. Spasitelj nije ugađao sebi. U Njegovom životu nije bilo ni traga sebičnosti. (YI, 10. septembar 1907.)

Deca se mogu naučiti odricanju

Dok se žrtvuju za širenje Božjeg dela, roditelji bi i svoju decu trebalo da uče da učestvuju u tom poslu. Deca mogu da nauče da pokazuju svoju ljubav prema Hristu odričući se nepotrebnih sitnica za čiju kupovinu kroz prste procuri mnogo novca. Tako treba da čini svaka porodica. To zahteva taktičan pristup, ali će deca tako primiti najbolje moguće vaspitanje. I kada bi sva dečica donela svoje prinose Gospodu, njihovi darovi bili bi kao potočići koji će, kada se ujedine i nastave da teku, narasti u reku.

Gospod sa zadovoljstvom gleda na malu decu koja se odriču da bi Mu donela dar. Bilo Mu je drago zbog udovice koja je stavila dva novčića u riznicu, jer je dala iz celog srca. Spasitelj je njenu žrtvu smatrao vrednijom od velikih darova bogatih ljudi koji se nisu žrtvovali. Njemu je drago i kada su mališani spremni da se odreknu sebe da bi postali saradnici Onoga koji ih je voleo, uzimao u naručje i blagosiljao ih. (R&H, 25. decembar 1900.)

Vodite računa o prihodima i rashodima

Učenje matematike treba da bude praktično. Neka svaki mladić, devojka i svako dete nauči ne samo da rešava izmišljene probleme, već i da vodi tačan izveštaj o svojim prihodima i izdacima. Neka upotrebljavajući novac uče kako se on pravilno upotrebljava. Bilo da ih izdržavaju roditelji ili zarađuju sami, neka dečaci i devojčice uče da odabru i kupe svoju odeću, knjige i druge potrebe. Vođenjem izveštaja o svojim izdacima naučiće, mnogo bolje nego na bilo koji drugi način, vrednost novca i kako se njime treba služiti.

Ta obuka pomoći će im da razlikuju pravu ekonomičnost od škrtarenja sa jedne strane i rasipništva sa druge. Pravilno usmerena, ona će podsticati navike dobročinstva. Pomoći će mladima da se nauče davanju, ne samo impulsivno u trenutku kada su im osećanja pokrenuta, već redovno i sistematski. (Vaspitanje, str. 214)

Slušanje sotonskih saveta

Kako je neprijatelj učinio da se prolazne stvari cene iznad duhovnih! Mnoge porodice koje tek malo odvajaju za Božje ciljeve, ipak će rasipno potrošiti novac kako bi kupili skup nameštaj ili modernu odeću. Koliko je samo potrošeno za trpezu i često za štetno ugađanje, a tek koliko za darove koji ne koriste nikome!

Mnogi troše velike sume za fotografije koje daju svojim prijateljima. Slikanje odlazi u ekstravagantnu krajnost i podstiče neku vrstu idolopoklonstva. Koliko bi Bogu bilo milije kada bi se sva ta sredstva uložila u literaturu koja bi obratila duše Hristu i plemenitim istinama za ovo vreme! Novac bačen na nepotrebne stvari na mnoge stolove bi stavio gradiva o sadašnjoj istini, što bi se pokazalo kao miris života na život.

Sotonini predlozi sprovode se u mnogim stvarima. Naši rođendani, godišnjice, Božić i Dan zahvalnosti često su posvećeni sebičnom zadovoljavanju, iako bi u tim trenicuma naš um trebalo da bude usmeren na Božju milost i saosećajnu ljubav. Boga žalosti kada Njegova dobrota, stalna briga i večna ljubav ne dolaze ljudima na um tokom prazničnih dana.

Kada bi sav novac, koji se preterano troši za nepotrebne stvari, završio u Božjoj riznici, videli bismo muškarce, žene i mlade kako daruju sebe Isusu i daju svoj deo sarađujući sa Hristom i anđelima. Najbogatiji Božji blagoslovi izlili bi se na naše crkve i mnoge bi se duše obratile u istini. (R&H, 23. decembar 1890.)

Rođendani i praznici

Roditelji bi trebalo da vaspitavaju i poudčavaju decu samokontroli i odricanju. Uvek treba da ističu njihovu obvezu da budu poslušna Božjoj reči i da služe Isusu. Treba da nauče decu da neguju jednostavnost u svakodnevnom životu i izbegavaju skupu odeću, skupu hranu, skupe kuće i skup nameštaj. Uslovi pod kojima ćemo dobiti večni život navedeni su u ovim rečima: „Ljubi Gospoda Boga svoga svim srcem svojim…“ i „bližnjega svoga kao samoga sebe!“ (Matej 22,37.39)

Roditelji nisu učili svoju decu propisima Zakona onako kako im je Bog zapovedio. Podsticali su ih u sebičnim navikama. Učili su ih da svoje rođendane i praznike smatraju prilikama za dobijanje poklona, i da slede navike i običaje sveta. Te prilike, koje služe da deca više nauče o Bogu i probude zahvalnost srca za Njegovu milost i ljubav što im je još jednu godinu čuvao život, pretvorile su se u prilike za ugađanje sebi, za zadovoljavanje i veličanje same dece. U svakom trenutku svog života ona su bila održavana Božjom silom, pa ipak roditelji ne uče svoju decu da razmišljaju o tome i izraze zahvalnost za Njegovu milost prema njima.

Da su deca i mladi bili ispravno upućeni u ovo vreme, kakva bi čast, kakvo proslavljanje i zahvaljivanje teklo iz njihovih usta Bogu! Kakav bi se prihod od malih darova iz ruku tih mališana slio u Njegovu riznicu kao žrtva zahvalnica! Bog bi bio zapamćen umesto zaboravljen.

Roditelji i deca ne bi trebalo da se prisećaju Gospodnje milosti na poseban način samo za rođendane, već bi i Božić i Nova godina trebalo da budu vreme kada svaki dom ima na umu svog Stvoritelja i Otkupitelja. Umesto da u takvom blagostanju daruju poklone ljudskim bićima, poštovanje, čast i zahvalnost trebalo bi prineti Bogu, a darove i prinose preusmeriti u božanske kanale. Zar Gospodu ne bi bilo drago zbog takvog spomena na Njega? O, kako je Bog zaboravljen u tim prilikama!...

Kada dođe praznik, učinite ga prijatnim i srećnim za svoju decu, ali neka to bude prijatan dan i za siromašne i nemoćne. Ne dopustite da vam prođe dan bez zahvalnosti i davanja zahvalnih darova Isusu. Neka roditelji i deca sada preduzmu veliki napor da iskoriste vreme i isprave svoju nemarnost iz prošlosti. Neka krenu drugačijim stazama od onih koje svet sledi.

Mnogo toga se može prirediti sa ukusom i koštati daleko manje od nepotrebnih poklona koji se tako često daruju našoj deci i rodbini, i time se može pokazati ljubaznost, a sreća ispuniti dom. Možete naučiti svoju decu zašto ste napravili te promene u biranju poklona, objašnjavajući im da ste njihovo uživanje pre smatrali važnijim od proslavljanja Boga. Recite im da ste više mislili na lično uživanje, na ugađanje njima i usklađivanje sa običajima i tradicijama sveta, dok ste delili darove onima kojima nisu potrebni, umesto da ste davali za Božje delo.

Kao mudraci sa istoka, možete ponuditi Bogu svoje najbolje darove i svojim prinosima pokazati da cenite Njegov dar grešnom svetu. Usmerite misli svoje dece na nesebičnost, podstičući ih da donesu prinos Bogu za dar Njegovog jedinorodnog Sina. (R&H, 13. novembra 1894.)

58 - Razlog za ekonomičnost

Ne smemo preterivati u gradnji skupih domova, u kupovini skupog nameštaja, u popuštanju svetovnom oblačenju ili kupovini luksuzne hrane, već u svemu treba da se setimo duša za koje je Hristos umro. Neka sebičnost i ponos umru. Neka više niko ne troši sredstva na umnožavanje fotografija koje bi poslao svojim prijateljima. Uštedimo svaki dinar koji možemo kako bi se neuporedive Hristove istine mogle izneti dušama koje propadaju.

Sotona će predložiti mnoge načine na koje možete potrošiti novac. Ali ako je potrošen na ugađanje sebi — za nepotrebne stvari, bez obzira na to koliko beznačajna bila njihova cena — nije potrošen na slavu Bogu. Dobro razmotrimo to pitanje i procenimo odričemo li se koliko bi trebalo. Žrtvujemo li se da poslali svetlost istine izgubljenima?...

U crkvi bi trebalo da postoji samo jedan interes; jedna želja bi trebalo da upravlja svime, a to je želja da se uskladimo sa Hristom. Svako treba da pokuša da učini za Isusa sve što može ličnim naporima, darovima i žrtvama. Treba da bude hrane u kući Gospodnjoj, a to znači puna blagajna, da bi moglo da se odgovori vapajima koji dolaze iz svih krajeva. Kako je žalosno kada onima koji vape za pomoć moramo da kažemo: „Ne možemo da vam pošaljemo ljude ili novac. Blagajna je prazna.“

Neka se sav novac, i sitan i krupan, koji je izgubljen za Delo zbog sebične ljubavi prema uživanju, zbog želje za zadovoljavanjem merila sveta, zbog ljubavi prema udobnosti, preusmere u kanal koji se uliva u Božju riznicu. Upravo se potoci koji teku sjedinjuju i stvaraju reku. Budimo savesni hrišćani, budimo Božji saradnici...

Nova područja rada se moraju otvoriti, treba dovoditi duše u veru, nova imena moraju se pojaviti u crkvenim knjigama — imena koja će se pojaviti u večnim knjigama na Nebu. O, da bar možemo da shvatimo šta bi se moglo učiniti sa novcem koji se troši za zadovoljavanje ličnih prohteva! (R&H, 27. januar 1891.)

Saradnik u Božjem preduzeću

Božje delo je uvek u potrebi. Zato se od svakog zahteva marljivost — od onih na visokim kao i na niskim položajima, od bogatih i siromašnih, da bi se Bogu vratilo ono što Mu pripada, da bi bilo „hrane“ u Njegovoj kući i da se sluge, koje je On pozvao da prenose istinu svetu koji propada, mogu podupreti.

Bog zahteva ne samo desetak, već i da same sebe upotrebimo Njemu na slavu. Tu ne sme biti rasipnih navika; mi rukujemo Božjom imovinom. Nijedan dinar nije naši lično. Rasipanje novca na raskoš lišava siromašne sredstava kojima bi im se moglo pomoći u hrani i odeći. Ono što se troši za zadovoljenje ponosa u oblačenju, zgradama, nameštaju i ukrašavanju, olakšalo bi boli mnogih nesretnih porodica koje pate. Božji pristavi treba da služe onima koji su u potrebi. To je plod čiste i neokaljane vere. Gospod osuđuje ljude za njihovo popuštanje sebičnosti dok njihovi bližnji pate u potrebi za hranom i odećom...

Gospod poziva svako svoje dete da omogući da nebeska svetlost — svetlost Njegove lične nesebične ljubavi — zasja usred tame ovog izopačenog vremena. Ako On vidi da Ga priznajete vlasnikom vas samih i svega što imate, ako vidi da koristite sredstva koja su vam poverena kao verni sluga, On će vas upisati u nebeske knjige kao svog saradnika, partnera u Njegovom velikom preduzeću, koji radi za dobro svojih bližnjih. Velika će biti vaša radost u poslednji dan, jer će se videti da su sredstva koja su mudro korišćena u pomaganju drugima preko vas podstakla zahvalnost Bogu. (R&H, 8. decembar 1896.)

Paziti na svaki dinar

Volela bih da mogu utisnuti u svačiji um misao o teškoj grešnosti rasipanja Gospodnjeg novca na nepotrebne troškove. Trošenje svota koje izgledaju male mogu pokrenuti niz okolnosti koje će se protegnuti u večnost. Kada Sud zasedne i knjige se otvore, biće vam razašnjeno gde ste grešili — koliko ste dobra mogli da učinite sa sakupljenom sitninom i većim svotama koje su korišćene u potpuno sebične svrhe...

Isus ne traži od čoveka nikakvu veliku žrtvu, jer sve što se od nas traži jeste da damo ono bez čega možemo. Mi samo treba da zamenimo ono neznatno, gotovo potpuno bezvredno, za ono veće, što više vredi. Svako zemaljsko razmišljanje o prolaznom mora biti podređeno višem. (R&H, 11. avgusta 1891.)

Tada će poruka ići sa silom

Božji narod treba da bude vrlo ekonomičan u trošenju novca kako bi mogao nešto doneti Bogu govoreći: „Iz tvojih ruku primivši dasmo Ti.“ (1. Dnevnika 29,14) Tako treba iskazati Bogu zahvalnost za blagoslove koje primamo od Njega. Treba položiti svoje blago pred Božji presto.

Ljudi u ovom svetu na oblačenje troše velike svote novca koji bi trebalo da se iskoristi za hranjenje i oblačenje onih koji pate od gladi i hladnoće. Mnogi za koje je Hristos dao svoj život imaju jedva dovoljno za najjeftiniju i najobičniju odeću, dok drugi troše hiljade dolara na zadovoljavanje nezasitih zahteva mode.

Gospod je naredio svom narodu da izađe iz sveta i odvoji se. Raskošna i skupa odeća ne pristaje onima koji veruju da živimo u poslednjim danima iskušenja. „Hoću, dakle“, piše apostol Pavle, „da molitve čine ljudi na svakome mjestu, podižući svete ruke bez gnjeva i premišljanja. Tako i žene u pristojnom odijelu, sa stidom i poštenjem da ukrašuju sebe, ne pletenicama, ni zlatom, ili biserom, ili haljinama skupocjenima, nego dobrijem djelima kao što se pristoji ženama koje se obećavaju pobožnosti.“ (1. Timotiju 2,8-10)

Čak i među onima koji tvrde da su Božja deca, ima pojedinaca koji na oblačenje troše više nego što je potrebno. Treba se oblačiti uredno i ukusno, ali, moje sestre, kada kupujete i šijete odeću sebi i svojoj deci, mislite na posao u Gospodnjem vinogradu, koji još uvek čeka da bude obavljen. Ispravno je kupiti dobar materijal i pažljivo ga skrojiti. To je ekonomično. Međutim, bogati dodaci nisu potrebni, i upuštati se u to znači trošiti novac, koji bi trebalo da bude uložen za Božje ciljeve, na ugađanje sebi.

Ne čini vas vaša haljina vrednom u Gospodnjim očima. Bog ceni unutarnje ukrašavanje, milosrdni duh, ljubaznu reč, iskren obzir prema drugima. Oblačite se bez nepotrebnih ukrasa i stavite na stranu tako ušteđena sredstva za doprinos Božjem delu. Naučite lekciju odricanja i učite tome svoju decu. Sve što može biti ušteđeno odricanjem sada je potrebno da bi se obavio posao. Patnja se mora ublažiti, goli obući, gladni nahraniti; istina za ovo vreme mora biti prenesena onima koji za nju ne znaju. Uskraćujući sebi ono što nam nije potrebno, možemo učestvovati u velikom Božjem delu.

Mi smo Hristovi svedoci i ne smemo dopustiti da nam svetovni interesi oduzmu vreme i odvrate pažnju sa stvari za koje je Bog rekao da su važnije. U pitanju su viši interesi. „Nego ištite najprije carstva Božjega, i pravde Njegove.“ (Matej 6,33) Hristos je dao sve za delo koje je došao da obavi, a poziva i nas: „Ko hoće da ide za Mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za Mnom!“ (Luka 9,23) „I bićete Moji učenici.“ (Jovan 15,8)

Dobrovoljno i radosno Hristos je dao sebe za sprovođenje Božje volje. Postao je poslušan do smrti, a smrti krstove. Da li će nama biti teško da se odričemo? Da li ćemo odbaciti prednost da budemo učesnici u Njegovim patnjama? Njegova smrt treba da uzburka svaki delić našeg bića kako bismo posvetili Njegovom delu sve što imamo i jesmo. Dok razmišljamo o onome što je učinio za nas, naše srce trebalo bi da bude ispunjeno ljubavlju.

Kada se oni koji poznaju istinu odriču, kao što je u Božjoj reči naloženo, vest će napredovati u sili. Gospod će čuti naše molitve za obraćenje duša. Zasijaće svetlost Božjeg naroda, a nevernici će, gledajući njegova dobra dela, proslavljati našeg nebeskog Oca. Uskladimo se sa Bogom samopožrtvovanom poslušnošću. (R&H, 1. decembar 1910.)

Napredak uprkos siromaštvu

U početku nas je bilo vrlo malo koji smo nosili teret napredovanja Dela, i bilo je neophodno da budemo jednog uma kako bi posao napredovao uredno i ujednačeno. Kada smo videli koliko je važno da budemo u jedinstvu vere, bile su uslišene naše i Hristova molitva da budemo jedno kao što je On jedno sa Ocem. Bili smo u istoj takvoj nestašici kao i vi ovde, (pisano u Evropi), često smo bili gladni i patili od hladnoće zbog nedostatka odgovarajuće odeće. Međutim, videli smo da istina mora napredovati i da moramo imati sredstva da je nosimo. Tada smo iskrenije tražili od Gospoda da nam otvori vrata kako bismo mogli da dopremo do ljudi u različitim gradovima i mestima pa smo moj suprug i ja morali da radimo svojim rukama kako bismo sakupili sredstva za putovanje od mesta do mesta i otvarali riznice vere drugima. U tom poslu mogli smo videti kako Gospod Neba priprema put pred nama.

Moj suprug je radio sa kamenom sve dok mu se koža nije zgulila sa prstiju i krv počela teći iz rana, kako bi mogao pribaviti sredstva da putuje od mesta do mesta i govori ljudima reči istine. Tako je delo išlo u početku, a sada se prema nebeskom Bogu moraju uzdizati naše molbe kao što su se uzdizale tada, da otvori put i istina pronađe put do srca. Zlato i srebro je Gospodnje. Njegova je stoka na pašnjacima hiljada brežuljaka; ali On želi da idete napred u veri tako daleko i tako brzo koliko možete. Gospodnji blagoslov počivaće na onima koji čine najbolje što mogu...

Kada je Sveto pismo bilo otvoreno u Pijemontskim dolinama, istinu su prenosili oni koji su bili vrlo siromašni u dobrima ovoga sveta. Onima koji su imali biblijsku istinu nije bilo dopušteno da je iznose pred ljudima; nisu mogli donositi Bibliju porodicima, tako da su išli kao trgovci koji prodaju robu i sa sobom nosili delove Biblije, i kada bi se ukazala prilika, čitali su iz Pisma. Oni koji su bili gladni istine na taj način su dobili svetlost. Golim i krvavim stopalima ti ljudi su putovali preko grubih stena u planinama kako bi mogli dosegnuti duše i otvoriti im reči života. Volela bih da isti duh koji je pokretao njih, sada pokrene srce svakog ko propoveda istinu za današnje vreme.

Svako od nas može da učini nešto ako prihvati zadatak koji Bog ima za njega. Svaki potez koji učinite kako biste prosvetlili druge, dovodi vas bliže nebeskom Bogu. Ako sednete, pogledate se i kažete: „Jedva mogu da izdržavam svoju porodicu“, nikada nećete učiniti ništa, ali ako kažete: „Učiniću nešto za istinu, nastojaću da napreduje, učiniću sve što mogu“, Bog će otvoriti vrata da možete učiniti nešto. Trebalo bi da ulažete u istinu kako biste osećali da ste deo tog dela.

Bog ne traži od čoveka kome je dao jedan talenat da mu kao rezultat rada donese deset. Setite se da je onaj čovek koji je dobio jedan talenat, taj talenat zamotao i sakrio u zemlju. Taj talenat je trebalo koristiti za uticaj i sredstva koja vam je Bog dao da možete učestvovati u Njegovom delu. (R&H, 8. jul 1890.)

Deo XIII. - Svetost zaveta i obećanja

59 - Obećanja Bogu obvezuju

Bog deluje preko ljudskih oruđa i onaj ko želi da probudi savest kod ljudi podstičući ih na dobra dela i iskreno zanimanje za napredak istine, ne čini to od sebe, već Božjim Duhom koji radi u njemu. Zaveti koji se daju u tim okolnostima svetog su karaktera, kao plod rada Božjeg Duha. Kada se zaveti ispune, Nebo prihvata prinos i tim velikodušnim radnicima pripisuju se tolika blaga uložena u nebesku banku. Oni polažu dobar temelj za vreme koje dolazi, da mogu biti nagrađeni večnim životom...

Nedostatak integriteta

Jedan od najvećih grehova hrišćanskog sveta u današnje vreme jesu bahatost i pohlepa u odnosu na Božje delo. Mnogi su sve nemarniji u ispunjavanju svojih obećanja datih raznim institucijama i verskim ustanovama. Mnogi gledaju na obećanje kao da ne nameće nikakvu obvezu davanja. Ako misle da će im njihov novac doneti značajan profit ako ga budu ulagali u bankovne vrednosti ili u robu, ili ako ima pojedinaca koji su nekoj instituciji obećali pomoć, oni se osećaju savršeno slobodnim da koriste svoja sredstva kako im je drago. Taj nedostatak integriteta uveliko preovladava među onima koji tvrde da drže Božje zapovesti i iščekuju skoro pojavljivanje svog Gospoda i Spasitelja...

Odgovornost crkve

Crkva je odgovorna za obećanja svojih članova. Ako neki brat ne ispunjava svoje zavete, ostali treba sa njim da porazgovaraju ljubazno, ali otvoreno. Ako se našao u okolnostima zbog kojih ne može dati onoliko koliko je obećao, a ako je ugledan vernik i ima predano srce, onda neka mu crkva saosećajno pomogne. Tako može da premosti tu poteškoću i primi blagoslov.

Bog želi da vernici Njegove crkve smatraju svoje obveze prema Njemu isto tako ozbiljno kao svoju zaduženost kod trgovca ili na tržištu. Neka svako preispita svoju prošlost i sagleda da li je neko obećanje zanemario ili ga nije ispunio, i zatim neka preduzme dodatni napor da ga isplati „do poslednjeg novčića“, jer svi mi moramo da se suočimo i damo odgovor na poslednjem sudu gde ništa neće položiti ispit osim čestitosti i verodostojnosti. (4T 473-476)

Razlog za nevolje

Neke od vas sprečavaju vaša obećanja. Duh Gospodnji je došao na skup u... kao odgovor na molitvu, i čim su vaša srca omekšala pod Njegovim uticajem, vi ste dali obećanje. Dok su se reke spasenja slivale u vaša srca, vi ste osećali da morate slediti primer Onoga koji je prošao čineći dobro i koji je radosno dao svoj život za otkup čoveka od greha i propasti. Pod nebeskim, nadahnjujućim uticajem, videli ste da sebičnost i svetovnost nisu u skladu sa hrišćanskim karakterom, pa da ne možete živeti za sebe i biti slični Hristu. Međutim, kada je uticaj Njegove bogate ljubavi i milosti počeo da nestaje iz vaših srca, vi ste povukli svoja obećanja, a Bog je povukao svoj blagoslov od vas.

Na neke su došle nevolje. Propali su im usevi, pa tako nisu mogli da ispune svoja obećanja; neki su čak zapali u strašnije teškoće. Tada se, naravno, od njih nije moglo očekivati da daruju. Međutim, da nisu gunđali i u srcu odustali od svojih obećanja, Bog bi radio za njih i pomogao im da svako može dati ono što je obećao. Nisu imali poverenja u Boga da će otvoriti put kako bi mogli da ispune svoja obećanja.

Neki su raspolagali sredstvima, i da im je um bio spreman kao kada su dali obećanje, i da su srdačno donosili Bogu desetak i prinose koje im je pozajmio za tu svrhu, bili bi bogato nagrađeni. Međutim, sotona je došao sa svojim iskušenjema i naveo neke da dovedu u pitanje pobude i duh kojim je Božji sluga bio pokrenut da im uputi poziv za darivanje sredstava. Neki smatraju da su bili zavedeni i prevareni. U srcu su odbacili svoje obećanje i sve što su posle činili, činili su oklevajući i zato nisu primili blagoslov. (5T 281,282)

60 - Ananijin greh

Srca Ananije i njegove žene bila su pokrenuta Svetim Duhom da posvete svoju imovinu Bogu, kao što su to učinila njihova braća. Ali pošto su dali obećanje, predomislili su se i nisu ga ispunili. Dok su tvrdili da su dali sve, zadržali su jedan deo. Varali su Boga, lagali Svetog Duha i njihov greh je pogođen brzom i strašnom presudom. Izgubili su ne samo ovozemaljski, već i večni život.

Gospod je smatrao da je ta vidljiva manifestacija Njegove pravednosti potrebna, kako bi zaštitio druge od iste opasnosti. To je posvedočilo da ljudi ne mogu prevariti Boga, da On otkriva greh sakriven u srcu i da se Njemu ne sme rugati. Bilo je to upozorenje mladoj crkvi da ispita svoje pobude, sačuva se od popuštanja sebičnosti i taštini, da ne potkrada Boga.

U Ananijinom slučaju greh varanja Boga bio je brzo otkriven i kažnjen. Taj primer Božje presude bio je znak opasnosti za sve buduće naraštaje. Isti greh često se ponavljao u istoriji Crkve i mnogi ga čine i danas, ali iako nije propraćen vidljivom manifestacijom Božjeg negodovanja, nije ništa manje odvratan u Njegovim očima danas nego u apostolsko vreme. Upozorenje je dato, Bog je jasno pokazao svoje gnušanje nad tim grehom i svi koji rade slično mogu biti sigurni da uništavaju sopstvenu dušu...

Samo kada se hrišćanske pobude u potpunosti priznaju i kada je savest budna u vršenju dužnosti, kada božansko svetlo utiče na srce i karakter, prevazilazi se sebičnost i dokazuje se Hristov um. Sveti Duh, koji deluje na ljudsko srce i karakter, proteraće svaku želju za pohlepom i prevarom...

U nekim prilikama Gospod je odlučno delovao na svetovne, sebične ljude. Njihov um bio je prosvetljen Svetim Duhom, njihovo srce je osetilo Njegov uticaj koji omekšava i pokorava. Pod utiskom velike Božje milosti, smatrali su svojom dužnošću da unaprede Njegove ciljeve za izgradnju Večnog carstva... Osetili su želju da imaju udeo u Božjem carstvu i obećali su svoja sredstva za brojne poduhvate u Gospodnjem delu. Takvo obećanje nije dato čoveku, već Bogu u prisutnosti Njegovih anđela, koji pokreće srca tih sebičnih ljudi koji vole novac.

Dajući zavet, oni su bili uveliko blagoslovleni; ali kako se brzo osećanja menjaju kada se vrate u svakodnevicu. Kako neposredni uticaj Svetog Duha izbledi, kako se um i srce ponovo vraćaju svetovnim poslovima, vrlo teško se zadržava sopstveno posvećenje i posvećenje svoje imovine za Gospoda. Sotona nasrće na njih svojim iskušenjema: „Bio si naivan kada si obećao novac koji moraš uložiti u svoj posao i ako ispuniš taj zavet, suočićeš se sa gubikom.“

Oni se sada povlače, mrmljaju, žale se na Gospodnju poruku i Njegove glasnike. Govore stvari koje nisu istinite tvrdeći da su se obvezali pod uzbuđenjem, da nisu u potpunosti razumeli šta su obećali, da je ceo slučaj precenjen, da su ih na obećanje navela osećanja. Izjavljuju da je dragoceni blagoslov koji su primili bio rezultat prevare koju im je priredio propovednik da bi osigurao novac. Menjaju svoje mišljenje i ne osećaju nikakvu obvezu da daju šta su obećali Bogu. Na delu je najstrašnija pljačka Boga, a za poricanje i opiranje Svetom Duhu pronalaze se bedni izgovori. Neki se pozivaju na probleme; kažu da im je novac potreban da sa njim učine — šta? Da ga zakopaju u kuće i zemljišta, u neke poslove za sticanje dobitka. Zato što su obećali dar za versku namenu, oni misle da ih ne mogu prisiliti zakonom, a ljubav prema novcu u njima je toliko jaka da obmanjuju svoju dušu i usuđuju se da pljačkaju Boga. Za mnoge bi se moglo reći: „Ni prema jednom prijatelju se ne odnosiš tako loše.“

Povećava se broj onih koji čine greh Ananije i Safire. Ljudi ne lažu čoveka, već Boga dok krše zavet na koji ih je pokrenuo Njegov Duh. Zato što kazna za zločin, kao u slučaju Ananije i Safire, ne dolazi odmah, srca sinova ljudskih ohrabrena su da čine zlo, suprotstavljaju se Božjem Duhu. Kako će ti ljudi stajati pred Sudom? Usuđujete li se da se suočite sa konačnim ispitom u vezi sa ovim problemom? Gde ćete stajati u prizorima opisanima u Otkrivenju? „I vidjeh veliki bijel prijestol, i onoga što sjeđaše na njemu, od čijega lica bježaše nebo i zemlja, i mjesta im se ne nađe. I vidjeh mrtvace male i velike gdje stoje pred Bogom… i sud primiše mrtvaci kao što je napisano u knjigama, po dijelima svojima.“ (Otkrivenje 20,11.12; R&H, 23. maj 1893.)

61 - Ugovor sa Bogom

Kada se učini usmeno ili pismeno obećanje o davanju određene svote u prisutnosti naše braće, ono je vidljivi svedok ugovora sklopljenog između nas i Boga. To obećanje nije dato čoveku, već Bogu, pa je kao pisana beleška data bližnjem. Nijedna obveznica na određeni novčani iznos ne obvezuje hrišćanina kao obećanje koje je dao Bogu.

Osobe koje tako daju zavet svojim bližnjima, uopšteno ne pomišljaju da traže da budu razrešene od svojih obećanja. Zavet Bogu, darodavcu svih blagodati, je od još većeg značaja; zašto bismo onda želeli da budemo razrešeni od svojih obećanja Bogu? Da li će čovek misliti da ga njegova obećanja manje obvezuju zato što su data Bogu? Ako njegov zavet neće biti iznesen pred zemaljskim sudom pravde, znači li da manje vredi? Da li će čovek koji tvrdi da je spasen krvlju beskrajne žrtve Isusa Hrista, „potkradati Boga“? Ne ocenjuju li se njegovi zaveti i njegovi postupci na vagi pravde nebeskog suda?

Slučaj svakog od nas biće iznesen pred nebeski sud. Da li će naše ponašanje svedočiti protiv nas? Ananija i Safira poneli su se na najgori mogući način. Zadržavajući deo vrednosti, oni su lagali Svetog Duha. Takva krivica počiva i na svakom pojedincu koji učini takvo delo.

Kada su srca ljudi omekšana Božjom prisutnošću, oni postaju osetljivi na uticaj Svetog Duha, odriču se sebe i odlučuju da se žrtvovuju za Božje ciljeve. Kada božansko svetlo zasja u komorama uma neobičnom jasnoćom i silom, prevladavaju osećanja prirodnog čoveka, sebičnost gubi svoju moć nad srcem i budi se želja za oponašanjem Uzora, Isusa Hrista, u samoodricanju i činjenju dobra. Prirodno sebičan čovek tada postaje ljubazan i sažaljiv prema izgubljenim grešnicima, i prinosi svečano obećanje Bogu, kao i Avram i Jakov. U takvim prilikama prisutni su nebeski anđeli. Ljubav prema Bogu i ljubav prema dušama trijumfuju nad sebičnošću i ljubavi prema svetu. To se posebno događa u trenucima kada govornik u Duhu i Božjoj sili iznosi plan otkupljenja koji je donelo Veličanstvo Neba u žrtvi na krstu. U sledećim tekstovima možemo videti kako Bog gleda na zavet:

„I kaza Mojsije sinovima Izrailjevijem sve što zapovjedi Gospod. I reče Mojsije knezovima od plemena sinova Izrailjevijeh govoreći: ovo je zapovjedio Gospod. Kad koji čovjek učini zavjet Gospodu, ili se zakune vezavši se dušom svojom, neka ne pogazi riječi svoje, nego neka učini sve što izađe iz usta njegovijeh!’“ (4. Mojsijeva 30,1-3)

„Ne daj ustima svojima da na grijeh navode tijelo tvoje, i ne govori pred anđelom da je bilo nehotice. Zašto bi se gnjevio Bog na riječi tvoje i potro djelo ruku tvojih?“ (Propovednik 5,6)

„Ući ću u dom tvoj sa žrtvama što se sažižu, izvršiću ti zavjete svoje koje rekoše usta moja, i kaza jezik moj u tjeskobi mojoj.“ (Psalam 66,13.14)

„Zamka je čovjeku da proždre svetinju, i poslije zavjeta opet da traži.“ (Priče 20,25)

„ Kad učiniš zavjet Gospodu Bogu svojemu, ne oklijevaj ispuniti ga, jer će ga tražiti od tebe Gospod Bog tvoj, i biće na tebi grijeh. Ako li se ne zavjetuješ, neće biti na tebi grijeha. Što ti izide iz usta, ono drži i učini, kao što zavjetuješ Gospodu Bogu svojemu dragovoljno, što izrečeš ustima svojim“ (5. Mojsijeva 23,21-23)

„Polažite i izvršujte zavjete Gospodu Bogu svojemu; svi koji ste oko njega, nosite dare strašnome.“ (Psalam 76,12)

„A vi ga skvrnite govoreći: sto je Gospodnji nečist, i što se postavlja na nj, jelo je za preziranje. I govorite: gle, kolika muka! a moglo bi se oduhnuti, govori Gospod nad vojskama; i donosite oteto, i hromo i bolesno donosite na dar; eda li ću primiti iz ruke vaše? govori Gospod. Proklet da je varalica, koji ima u svom stadu muško i zavjetuje, pa prinosi Gospodu kvarno; jer sam velik car, veli Gospod nad vojskama, i ime je Moje strašno među narodima.“ (Malahija 1,12-14)

„Kad učiniš zavjet Bogu, ne oklijevaj ispuniti ga, jer Mu nijesu mili bezumnici; što god zavjetuješ, ispuni. Bolje je da ne zavjetuješ negoli da zavjetuješ pa ne ispuniš.“ (Propovednik 5,4.5; 4T 470-472)

Uslovi za primanje Božjih obećanja

Na većim okupljanjima bilo je posebnih prilika kada su upućivani pozivi Hristovim sledbenicima da učestvuju u Božjem delu; srca su se pokrenula i mnogi su dali obećanje. Ali mnogi od onih koji su obećali nisu bili pošteni prema Bogu. Bili su nemarni i nisu održali obećanje koje su dali svom Stvoritelju. Međutim, ako je čovek, sa svojim obećanjima, tako ravnodušan prema Bogu, može li očekivati da će Gospod ispuniti obećanje dato na temelju uslova koji nikada nisu bili ispunjeni? Moramo se odnositi pošteno prema svojim bližnjima i prema Bogu. (R&H, 17. decembar 1889.)

Sotonin protest

Od sredstava koje je poverio čoveku, Bog zahteva određeni deo — desetak. On prepušta svima da odluče da li će ili neće dati više od toga. Međutim, kada je srce podstaknuto Svetim Duhom i kada obećamo određenu svotu, onaj koji je obećao više nema nikakvog prava na posvećeni deo. Ovakva obećanja data čoveku smatrala bi se obavezom; zar ona koja su data Bogu ne obavezuju više? Da li obećanja, kojima se sudi na sudu savesti, manje obavezuju od pisanih sporazuma među ljudima?

Kada u srcu neobičnom oštrinom i snagom zasvetli božanska svetlost, uobičajena sebičnost popušta; tada se javlja odluka da damo za Božje delo. Međutim, neka niko ne misli da će mu biti dopušteno da ispuni data obećanja bez protivljenja sa sotonine strane. Njemu nije drago što se na Zemlji izgrađuje Otkupiteljevo carstvo. On čoveku šapuće da je previše obećao, da ga to može sprečiti u nastojanju da stekne imovinu ili zadovolji želje svoje porodice. (Dela apostolska, str. 46)

Potreba za probuđenom savešću

U našem narodu mora doći do probuđenja po ovom pitanju. Malo je ljudi koje opterećuje savest ako zanemare svoje dužnosti dobročinstva. I malo ih je koji osećaju kajanje duše što svakodnevno pljačkaju Boga.

Ako hrišćanin namerno ili slučajno ne isplaćuje dovoljno svog bližnjeg, ili odbija da mu vrati dug, njegova savest će ga, ako već nije uništena, mučiti; on ne može imati mira iako to niko ne mora da zna osim njega. Mnogo je povučenih zaveta i neisplaćenih obećanja, pa ipak kako je malo onih koji su uznemireni u srcu zbog toga; koliko ih malo oseća krivicu zbog takve povrede svoje dužnosti.

Moramo steći nova i dublja iskustva o ovoj temi. Savest mora da se probudi, i obrati ozbiljna pažnja na taj problem; jer će se u poslednji dan podneti račun Bogu i Njegovi zahtevi se moraju ispuniti. (4T 468)

Deo XIV. - Testamenti i nasledstva

62 - Priprema za smrt

Među nama ima starijih koji se bliže kraju svog vremena probe; ali zbog nedostatka stalno budnih ljudi koji će paziti da se sredstva u njihovom imetku osiguraju za potrebe Božjeg dela, ona prelaze u ruke sotoninih slugu. Ta sredstva im je Bog samo pozajmio da Mu se vrate, ali u devet od deset slučajeva ta braća, kada silaze sa životne pozornice, namenjuju Božju imovinu za svrhu koja Ga neće proslaviti, jer nijedan dinar neće nikada ući u Gospodnju riznicu. U nekim slučajevima ta očigledno dobra braća imala su neposvećene savetnike koji su ih savetovali iz ličnog iskustva, a ne prema Božjoj nameri.

Imovina se često ostavlja deci i unucima samo na njihovu štetu. Oni nemaju ljubav prema Bogu ili prema istini, pa ta sredstva, koja su u potpunosti Gospodnja, prelaze u sotonine redove da on upravlja njima. Sotona je mnogo budniji, pronicljiviji i veštiji u osiguravanju sredstava za sebe od naše braće koja bi trebala da daju ono što je Gospodnje za Njegove ciljeve.

Neki testamenti sročeni su tako neprecizno, da ne mogu podneti test zakona, i tako je mnogo novca za Delo izgubljeno. Naša braća treba da osećaju da na njima, kao vernim slugama u Božjem delu, počiva odgovornost da napregnu svoj um po tom pitanju i ostave Gospodu ono što je Njegovo.

Mnogi se tu ponašaju suviše osetljivo. Oni misle da stupaju na zabranjeno tlo kada objašnjavaju pitanje imovine starijima ili invalidima kako bi ih uputili na potrebu donošenja ispravne odluke o njenoj raspodeli. Međutim, ta dužnost isto tako je sveta kao i dužnost da se propoveda Reč za spasenje duša. Tu imamo čoveka sa Božjim novcem ili imovinom u rukama. On će završiti svoju pristavsku službu. Da li će sredstva koja mu je Bog pozajmio da se upotrebe u Njegovom delu staviti u ruke zlih ljudi samo zato što su njegovi rođaci? Zar hrišćani ne bi trebalo da se osećaju odgovornima i zabrinutima za buduće dobro tog čoveka, isto kao i za interese Božjeg dela, nastojeći da on pravilno raspodeli Gospodnji novac, i da talente koji su mu pozajmljeni mudro umnoži? Da li će njegova braća stajati po strani i gledati ga kako gubi ovaj život i istovremeno potkrada Božju riznicu? To bi bio strašan gubitak i za njega i za Delo, jer stavljajući svoja sredstva u ruke onih koji ne mare za Božju istinu, on ih, ustvari, zamotava i zakopava u zemlju.

Bolji način

Gospod želi da Njegovi sledbenici raspodele svoju imovinu dok to mogu da učine sami. Neki mogu upitati: „Moramo li da se rešimo svega što zovemo svojim?“ Od nas se možda neće tražiti da to učinimo sada, ali moramo biti spremni da to učinimo za Hrista. Priznajmo da su naši posedi apsolutno Njegovi i da ih treba koristiti velikodušno kad god su potrebna sredstva za podršku Njegovom delu. Neki zatvaraju svoje uši na pozive za davanje novca koji će se upotrebiti za slanje misionara u inostranstvo i za štampanje poruka istine i širenje literature kao jesenskog lišća po celom svetu.

Takvi za svoju pohlepu imaju izgovor objašnjavajući vam da će biti velikodušni pred smrt, i da će njihov testament posvedočiti da imaju na umu Božje delo. Oni su pohlepni, potkradaju Boga u desecima i prinosima, a u testamentima vraćaju Bogu samo mali deo onoga što im je pozajmio, dok je najveći deo predviđen za rođake koji se ne zanimaju za istinu. Ovo je najgora vrsta pljačke. Oni zakidaju Boga u onome našta polaže pravo ne samo tokom života, već i na samrti.

Strašan rizik

Krajnje bezumlje je odlagati pripremu za budući život do skoro poslednjeg časa sadašnjeg života. Takođe je velika greška odlagati odgovor na Božji zahtev da budemo velikodušni prema Njegovoj misiji dok ne dođe vreme kada ćete predati svoje upravljanje drugima. Takvi možda neće postupati sa njima kao što ste vi to činili. Zašto se bogati upuštaju u tako velike rizike? Oni koji čekaju do smrti da bi raspodelili svoju imovinu, predaju to na smrt, a ne Bogu. Pritom se mnogi direktno protive Božjem planu koji je jasno naveden u Njegovoj reči. Ako žele da čine dobro, moraju iskoristiti sadašnje zlatne trenutke i raditi svim svojim silama kao da im je to poslednja prilika.

Oni koji zanemaruju dužnost koju treba da izvrše u ovom životu ne odgovarajući na Božji zahtev, i koji umiruju svoju savest nagađajući da će srediti svoju ostavštinu na samrti, neće dobiti ni reč pohvale od Gospoda niti će primiti nagradu. Oni nisu živeli u samoodricanju, već su sebično zadržavali svoja sredstva dokle god su mogli, ostavljajući ih tek kada ih je smrt pokosila.

Ono što mnogi odlažu dok se ne nađu na samrti, uradili bi dok su u životnoj snazi, da su bili pravi hrišćani. Svoj imovinu i sebe posvetili bi Bogu i postupajući kao Njegovi pristavi, imali bi zadovoljstvo vršeći svoju dužnost. Postajući sami izvršitelji svoje volje, mogli su da zadovolje Božje zahteve lično umesto da prebacuju odgovornost na druge.

Treba da shvatimo da smo pristavi Gospodnje imovine i Boga kao vrhovnog vlasnika kome treba da vratimo ono što je Njegovo kada od nas to zatraži. Kada se vrati da primi ono što Mu pripada sa kamatom, pohlepni će uvideti da su — umesto da su umnožili talente koji su im bili povereni, na sebe navukli prokletstvo izgovoreno nevaljalom sluzi.

Dobročinstvo u životu ili posmrtna zaostavština

Gospod želi da se smrt Njegovih slugu smatra gubikom, zbog uticaja na dobro koji su vršili i mnogih dobrovoljnih prinosa koje su darovali da se napuni Božja riznica. Posmrtne zaostavštine jadna su nadoknada za dobročinstva tokom života. Božje sluge bi svaki dan trebalo da prave svoje testamente u obliku dobrih dela i velikodušnih prinosa Bogu. Ne bi smeli da dopuste da dar prinesen Bogu bude nesrazmerno mali u poređenju sa iznosom koji su namenili za lične potrebe. Praveći svoje testamente svakodnevno, oni će imati na umu one ciljeve i prijatelje koji u njihovim srcima zauzimaju najviše mesta.

Njihov najbolji prijatelj je Isus. On im nije uskratio sopstveni život, već je zbog njih postao siromašan, da bi se Njegovim siromaštvom mogli obogatiti. On zaslužuje celo srce, imovinu, sve što imaju i jesu. Ali mnogi takozvani hrišćani odbacili su Isusova načela u svom životu i vređaju Ga dajući Mu tek mali deo na samrti.

Neka ti ljudi imaju na umu da takvo pljačkanje Boga nije trenutan čin, već dobro osmišljen plan koji otpočinje rečima: „Pri zdravoj pameti…“ Pošto su zakidali Božje delo tokom života, ovekovečuju tu prevaru i posle smrti. I to uz punu saglasnost svih sila uma. Takav testament mnogi mirno diktiraju na samrtnoj postelji. Njihov testament je deo pripreme za smrt pa je planirana tako da im njihova imovina ne remeti poslednje trenutke života. Mogu li takvi biti zadovoljni znajući da će morati da polože račun o svojoj pristavskoj službi?

U ovom životu svi moramo biti bogati dobrim delima ako želimo budući, besmrtni život. Kada zasedne Sud i knjige se otvore, svaki čovek biće nagrađen prema svojim delima. Mnogi čija su imena upisana u crkvene knjige, u nebeskim knjigama zapisani su kao pljačkaši. I ako se takvi ne pokaju i ne budu radili za Gospoda sa nesebičnom velikodušnošću, biće obeleženi kao neverni pristavi.

Gubici zbog nepostojanja testamenata

Često se događa da aktivan poslovan čovek iznenada umre, a tokom istrage se utvrdi da su mu poslovi ostali nesređeni. U nastojanju da se to sredi, veliki deo ide za pravničke nadokanade, ako ne i cela imovina, dok su njegova supruga i deca, kao i Hristovo delo, pokradeni. Verni pristavi Gospodnjih sredstava znaće u kakvom je stanju njihov posao i kao mudri ljudi biće spremni za svaki vanredni događaj. Ako se njihovo vreme probe iznenada završi, oni neće ostaviti veliku zbrku onima koji su pozvani da urede njihovu imovinu.

Mnogi ne razmišljaju o planiranju testamenta dok su još zdravi. Međutim, takva mera opreza nije na odmet. Oni bi trebalo da poznaju svoje finansijsko stanje i ne bi smeli da dozvole da njihovo poslovanje bude neuredno. Svoju imovinu treba tako da urede da mogu ostaviti čiste račune u bilo kom trenutku.

Testament bi trebalo sastaviti tako da bude u skladu sa zakonom. Kada je napisan, može se čuvati godinama ne nanoseći nikakvu štetu, ako se i dalje s vremena na vreme prinose darovi u skladu sa potrebama Dela. Smrt neće doći ni jedan dan pre, braćo, zato što ste planirali testament. Dok testamentom raspodeljujete imovinu svojoj rodbini, pazite da ne zaboravite na Božje delo. Vi ste Njegova oruđa koja poseduju Njegovu imovinu i najpre treba razmotriti Njegove zahteve. Vaša supruga i deca, naravno, ne smeju ostati siročići; za njih se treba pobrinuti ako je potrebno. Međutim, svojim testamentom nemojte obuhvatati dugi niz rođaka koji nisu u potrebi, samo zato što je takav običaj.

Poziv na reformu

Treba uvek imati na umu da sadašnji plan sebičnog posmrtnog dodeljivanja imovine nije Božji plan, već ljudska zamisao. Hrišćani bi trebalo da budu reformatori i prekinu ovaj sadašnji plan, dajući potpuno novi smisao sastavljanju testamenta. Uvek imajte na umu da upravljate Gospodnjim vlasništvom. U tome je Božja volja zakon.

Ako vas je neka osoba opunomoćila da u testamentu izrazite njenu volju, treba pažljivo da proučite da se ni najmanji iznos ne raspodeli pogrešno? Vaš nebeski Prijatelj poverio vam je sredstva i objavio vam svoju volju o tome kako ih treba iskoristiti. Ako se Njegova volja prouči nesebičnog srca, ono što pripada Bogu neće biti pogrešno upotrebljeno. Ljudi kojima je Gospod pružio dovoljno sredstava da zadovolji svaku njihovu potrebu, ne bi sramotno zapostavljali Njegove ciljeve da su imali zahvalno, poslušno srce.

Oni koji planiraju testamenat ne bi trebalo da misle da posle toga nisu više ni za šta odgovorni, već bi stalno trebalo da koriste talente koji su im povereni za izgradnju Gospodnjeg dela. Bog je smislio planove da svi mogu razumno raditi u podeli svojih sredstava. On ne namerava da održava svoje delo čudima. Malo je Njegovih vernih pristava koji rade štedljivo i koriste svoja sredstva za postizanje Njegovih ciljeva. Umesto da odricanje i velikodušnost budu izuzetak, trebali bi da budu pravilo. Rastuće potrebe Božjeg dela zahtevaju sredstva. Stalno pristižu pozivi od ljudi iz naše zemlje i inostranstva za Božjim poslanicima da dođu k njima sa svetlošću i istinom. To će zahtevati više radnika i više sredstava kojima bismo ih poduprli. (4T 478-483)

Kako osigurati svoju imovinu

Želite li da vaša imovina bude sigurna? Stavite je u ruke koje nose ožiljke od raspeća. Zadržite li je u svom vlasništvu, to će biti vaš večni gubitak. Predajte je Bogu i od tog trenutka ona nosi Njegov pečat. Zapečaćena je Njegovom nepromenjivošću. Želite li da uživate u svojoj imovini? Iskoristite je za blagoslov onima koji pate. (9T 51)

63 - Pristavska služba kao lična odgovornost

Roditelji bi trebali da ostvare pravo koje im je Bog dao. Poverio im je talente da ih upotrebe Njemu na slavu. Deca nisu odgovorna za talente svog oca. Dok imaju zdrav um i zdrav razum, roditelji bi trebalo da uz molitvu i razmišljanje, i uz pomoć sposobnih savetnika koji imaju iskustva u istini i poznavanju Božje volje, naprave raspodelu svoje imovine.

Ako imaju decu koja su u teškoći ili se bore sa siromaštvom i koja će pametno trošiti sredstva, trebalo bi ih uzeti u obzir. Međutim, ako imaju decu koja ne veruju, koja imaju bogatstvo u ovom svetu i koja služe svetu, oni čine greh protiv Gospoda koji ih je proglasio svojim pristavima ako stave sredstva u njihove ruke samo zato što su njihova deca. Prema onome što je Božje ne sme se postupati olako.

Takođe treba da bude jasno da su roditelji, iako su planirali testament, dužni da daju sredstva za Božje delo dok su živi. Isto tako trebalo bi da imaju zadovoljstvo ovde, a nagradu u večnosti, zbog davanja viška svojih sredstava. Sredstva koja im je Gospod pozajmio, treba da koriste za rad u Njegovom vinogradu.

Ljubav prema novcu koren je gotovo svih zločina koji se dogode u svetu. Očevi koji sebično zadržavaju svoja sredstva kojima bi mogli da oplemene svoju decu i koji ne vide potrebe Božjeg dela i ne zadovoljavaju ih, čine strašnu grešku. Deca koju misle da blagoslove svojim sredstvima, prokleta su zbog njih.

Nasleđeno bogatstvo često je zamka

Novac koji je ostavljen deci često postaje koren gorčine. Ona se često svađaju oko imovine koja im je ostavljena, a u slučaju testamenta retko su svi zadovoljni načinom na koji ga je otac sastavio. I umesto da ta sredstva koja su im ostavljena podstaknu zahvalnost i poštovanje u sećanje na njega, ona stvaraju nezadovoljstvo, gunđanje, zavist i nepoštovanje. Braća i sestre koji su bili u miru jedni sa drugima često se zavade, a porodične svađe često su posledica nasleđenih sredstava. Bogatstvo je poželjno samo kao sredstvo zadovoljavanja trenutnih potreba i činjenja dobra drugima. Međutim, nasleđeno bogatstvo vlasniku češće postaje zamka nego blagoslov. Roditelji ne bi trebalo da svoju decu izlažu iskušenjema time što će im ostaviti sredstva za koja se sama nisu trudila niti ih sticala.

Prenošenje imovine na decu

Pokazano mi je da neka deca, koja tvrde da veruju u istinu, na indirektan način utiču na oca da sredstva ostavi njima, umesto da ih nameni Božjem delu dok je živ. Oni koji su uticali na svoje očeve da prebace svoja sredstva na njih, ne znaju šta rade. Na sebe navlače dvostruku odgovornost, što su uticala na očev um da ne ispuni Božju nameru u raspolaganju sredstvima koja je dobio od Boga da ih upotrebi Njemu na slavu, i dodatnu, što su postala pristavi sredstava koja su trebala da budu stavljena na raspolaganje onima koje bi odredio otac, kako bi Gospod mogao sa kamatom primiti ono što Mu pripada.

Mnogi roditelji čine veliku grešku predajući svoju imovinu u ruke svoje dece dok su oni sami još uvek odgovorni za upotrebu ili zloupotrebu talenata koje su dobili od Boga. Ni roditelji ni deca nisu srećniji zbog toga. Čak i roditelji, ako požive još nekoliko godina, uglavnom požale što su tako postupili. Time se kod njihove dece ne povećava osećaj ljubavi prema roditeljima. Deca ne osećaju više zahvalnosti niti obveze prema roditeljima zbog njihove velikodušnost. U samom korenu tog pitanja leži prokletstvo koje kod dece samo rađa sebičnost, a kod roditelja nezadovoljstvo i osećaj teške zavisnosti.

Bilo bi bolje da roditelji, dok su živi, pomognu deci da se osamostale nego da im ostavljaju veliki iznos na samrti. Deca koja se uopšteno oslanjaju na lične napore, postaju bolji ljudi pa su bolje pripremljeni za praktični život nego ona koja su zavisila od očeve imovine. Deca koja su prepuštena ličnim izvorima zarade, više cene svoje sposobnosti, bolje koriste prilike i neguju i usmeravaju svoje sposobnosti da ostvare svoju svrhu u životu. Ona često razvijaju marljiv karakter, štedljivost i moralne vrednosti koje su temelj uspeha u hrišćanskom životu. Ona deca za koju se uglavnom brinu roditelji često misle da imaju najmanje obveza prema njima. (3T 121-123)

64 - Prebacivanje odgovornosti na druge

Braća koja drže subotu i koja prebacuju odgovornost pristavske službe na svoju suprugu, dok su sami sposobni da upravljaju, nisu mudri i time se zameraju Bogu. Odgovornost pristavske službe ne može se sa muža preneti na ženu. To se ipak ponekad događa na veliku štetu za oboje.

Pobožni muž ponekad prenosi svoju imovinu na svoju nevernu suprugu misleći da će joj pritom udovoljiti, razoružati njeno protivljenje i konačno je pridobiti za istinu. Međutim, to je uzaludan pokušaj da kupi mir ili da navede ženu da veruje u istinu. Sredstva koja mu je Bog pozajmio za napredak svog dela, muž prenosi na onog ko nema razumevanja za istinu; kako će takav pristav opravdati račun kada veliki Gospod sa kamatom zatraži ono što Mu pripada?

Pobožni roditelji često prenose svoju imovinu na nevernu decu stavljajući tako izvan svoje moći vraćanje Bogu onoga što je Njegovo. Na taj način odriču se odgovornosti koju im je Bog poverio i neprijateljskim redovima prepuštaju sredstva koja treba da budu vraćena Gospodu ulaganjem u Njegovo delo kada On to bude zahtevao od njih.

Nije Božja volja da roditelji koji su se sposobni brinuti za sebe nekome prepuštaju upravljanje svojom imovinom, pa čak ni deci koja su iste vere. Ona retko imaju onoliko posvećenosti Delu koliko bi trebalo, i nemaju iskustvo u nevoljama i patnjama kako bi više cenila večno blago, a manje zemaljsko. Sredstva stavljena takvima u ruke najveće je zlo. Oni će biti u iskušenju da prionu srcem uz zemaljsko i da veruju u ono što imaju, i smatraće da im ništa drugo nije potrebno. Kada prisvoje sredstva koja nisu stekli ličnim naporima, retko ih koriste mudro.

Suprug koji prenosi imovinu na svoju ženu, širom joj otvara vrata iskušenja, bilo da je vernica ili ne. Ako je vernica, a po naravi škrta i sklona sebičnosti, biće joj mnogo teže da upravlja onim što je njeno i njenog supruga. Da bi dobila spasenje, mora prevazići sve te zle osobine i oponašati Gospodnji karakter, tražeći priliku da čini dobro drugima i ljubi ih kao što je Hristos ljubio nas. Treba da neguje dragoceni dar ljubavi koji je naš Spasitelj posedovao u velikoj meri. Njegov život bio je bogat plemenitim, nesebičnim dobročinstvima. Celi Njegov život nije zaprljalo nijedno sebično delo.

Bez obzira na to kakvi su bili motivi supruga, on je stavio veliki kamen spoticanja pred ženu, prepreku koja je ometa u delu oplemenjivanja. I ako se prenos obavi na decu, mogu uslediti isti rđavi rezultati. Bog čita njegove pobude. Ako je sebičan, pa je sredstva preneo kako bi prikrio svoju pohlepu i opravdao se što nije učinio ništa za napredak Dela, sigurno će ga stići prokletstvo Neba.

Bog čita ciljeve i namere srca i iskušava pobude sinova ljudskih. Njegov znak upozorenja, vidljivo negodovanje, ne mora da se manifestuje kao u slučaju Ananije i Safire, ali na kraju kazna ni u kom slučaju neće biti lakša od one koja je zadesila njih. U nastojanju da prevare ljude, slagali su Boga. „Koja duša zgriješi ona će umrijeti.“ (Jezekilj 18,20)...

One, koji laskaju sebi kako svoju odgovornost mogu da prebace na ženu ili decu, sotona vara. Prenos vlasništva neće umanjiti njihovu odgovornost. Odgovorni su za sredstva koja im je Nebo poverilo, i ni na koji način se ne mogu opravdati, dok god se ne oslobode vraćanjem Bogu onoga što im je dao. (1T 528-530)

Deo XV. - Nagrada kao motiv za vernu službu

65 - Večna nagrada kao podsticaj za službu

Spasitelj je više puta rekao: „Tako će biti pošljednji prvi i prvi pošljednji.“ (Matej 20,16) Isus želi ljude koji obavljaju Njegovu službu, a ne traže nagradu niti smatraju da zaslužuju nadoknadu za sve što čine. Gospod želi da naš um razmišlja na drugačiji način, jer On ne gleda onako kako čovek gleda. On ne sudi po spoljašnosti, već procenjuje čoveka po iskrenosti srca.

Oni koji su u svoju službu uneli duh istinske žrtve i poniznosti, na kraju će biti prvi. Radnici koji su prvi počeli da rade predstavljaju one koji gaje duh zavisti i samopravednosti, i tvrde da bi prednost trebalo dati njima, a ne drugima. Domaćin je onome koji je doveo u pitanje njegovo pravo da drugima plati više nego njemu, rekao: „Prijatelju! ja tebi ne činim krivo; nijesi li pogodio sa mnom po groš?“ (Matej 20,13) Ja sam se držao svog dela dogovora.

U određenom smislu svi bi trebalo da imamo poštovanje prema plati koju primamo. Međutim, dok čekamo na obećani blagoslov, moramo imati savršeno poverenje u Isusa Hrista verujući da će On postupiti ispravno i dati nam nagradu po delima koja smo učinili. Dar Božji je život večni, ali Isus ne želi da budemo zabrinuti u pogledu nagrade, već da vršimo Božju volju zato što je to ispravno bez obzira na dobitak.

Pavle je imao u vidu venac života koji će mu biti dodeljen na kraju, i ne samo njemu, nego i svima koji vole Boga. Pobedivši verom u Isusa, čeznuo je za tim vencem. On je uvek uzdizao Isusa. Svako hvalisanje talentima i pobedama zahvaljujući ličnim nastojanjima, bilo mu je strano. „Nego ko se hvali, neka se hvali tijem što razumije i poznaje Mene da sam Jja Gospod koji činim milost i sud i pravdu na zemlji, jer Mi je to milo, govori Gospod.“ (Jeremija 9,24)

Najobilniju nagradu dobiće oni koji su svoja dela i revnost obogatili milostivim, nežnim sažaljenjem prema siromašnima, siročićima, potlačenima i nevoljnima. Međutim, oni koji prolaze drugom stranom, koji su previše zauzeti da bi obratili pažnju na otkupljene Hristovom krvlju, koji su zauzeti velikim delima, na kraju biće poslednji.

Ljudi se ponašaju onako kakvo im je srce. Među nama su ljudi skromnog i poniznog duha, Hristovog duha, koji čine mnogo malih stvari kako bi pomogli svojim bližnjima, a koji uopšte ne razmišljaju o tome šta rade; oni će na kraju biti iznenađeni kada saznaju da je Hristos primetio svaku blagu reč koju su uputili tužnima, i uračunao svaki i najmanji dar za ublažavanje jada siromašnih koji je darodavca koštao malo odricanja. Gospod meri duh i nagrađuje u skladu sa tim, a čist, ponizan, detinji duh ljubavi dragocen je prinos u Njegovim očima. (R&H, 3. jul 1894.)

Kao dar, a ne kao pravo

Petar je upitao: „Eto mi smo ostavili sve i za Tobom idemo: šta će dakle biti nama?“ (Matej 19,27) To Petrovo pitanje pokazuje da je on mislio kako određen broj apostolskih dela zaslužuje određeni iznos nagrade. Među učenicima je vladao duh samodopadljivosti, samopouzdizanja i oni su se međusobno upoređivali. Ako je neko pogrešio, drugi su se osećali nadmoćno. Isus je video da se takav duh, koji je bujao, mora pobediti. Čitao je srca ljudi i video u njima sebičnost kada su upitali: „Šta ćemo za to dobiti?“ Morao je da ispravi to zlo pre nego što poprimi ogromne razmere.

Učenici su bili u opasnosti da skrenu pogled sa istinskih načela Jevanđelja. Tu parabolu (o radnicima pozvanim u vinograd) ispričao im je kako bi ih poučio da nagrada ne dolazi zbog dela, da se ko ne bi hvalio, već zahvaljujući milosti. Radnik koji je bio pozvan u vinograd na početku dana, primio je platu prema milosti koja mu je data. Ali i onaj koji je pozvan poslednji, primio je istu milost kao i prvi. Ovde se radi o milosti i niko se ne proslavlja više od drugog. Nije bilo mesta gunđanju jednog protiv drugog. Niko nije bio povlašćen iznad drugih niti je iko polagao pravo na nagradu. Petar je razmišljao kao najamnik. (R&H, 10. jul 1894.)

66 - Blago na Nebu

Hristos nas poziva: „Nego sabirajte sebi blago na nebu.“ (Matej 6,20) Na taj način prenosite svoju imovinu u novi svet vredan svih vaših najboljih snaga. To je od najvećeg značenja i podrazumeva vaše večne interese. Ono što date za Božje delo nije izgubljeno. Sve što se daruje za spasenje duša i na slavu Bogu, najuspješnije je ulaganje u ovom životu i u životu koji će doći. Vaši talenti u zlatu i srebru, ako se daju u prave ruke, stalno dobijaju na vrednosti, što će biti upisano na vaš račun u carstvu nebeskom. Primićete večno bogatstvo koje se uvećalo u sposobnim rukama. Davanjem za Božje ciljeve sabirate blago na Nebu. Sve što uložite gore, sigurno je od propadanja i gubitka i ima večnu, trajnu vrednost.

Dobit za sada i za večnost

Treba odlučno uposliti svaku silu svog bića u služenju Bogu. Služba Njemu isplativa je za život koji sada provodimo, kao i za onaj koji će doći...

„Svijeća je tijelu oko. Ako dakle bude oko tvoje zdravo, sve će tijelo tvoje svijetlo biti.“ (Matej 6,22) Ako je oko zdravo, ako je usmereno ka Nebu, nebeska svetlost ispuniće dušu i zemaljske stvari izgledaće beznačajne i neprivlačne. Menjaće se namere srca i paziće se na Isusovo upozorenje. Svoje blago sabiraćete na Nebu. Vaše misli biće usredsređene na večnu nagradu. Sve svoje planove donosićete u odnosu na budućnost, na besmrtni život. Bićete privučeni svom blagu. Nećete se baviti svetovnim stvarima, već ćete se u svojim nastojanjima tiho pitati: „Gospode, šta želiš da činim?“ Biblijska vera biće utkana u vaš svakodnevni život.

Pravi hrišćanin ne dopušta da se ikakvo zemaljsko razmatranje uvuče između njegove duše i Boga. Božja zapovest ima autoritativni uticaj na njegove želje i dela. Kada bi svi koji traže Božje carstvo i Njegovu pravednost uvek bili spremni da rade Hristov posao, koliko bi lakše bilo ići stazom ka Nebu...

Kada gledamo samo na Božju slavu, blago će se sabirati gore, gde je sigurno od svakog kvarenja i gubitka jer „gde ti je blago, tu će ti biti i srce“. Isus će biti vaš uzor koji ćete oponašati. Gospodnji zakon biće vam uživanje, i u dan konačnog obračuna čućete radosne reči: „Dobro, slugo dobri i vjerni! U malom bio si mi vjeran, nad mnogijem ću te postaviti; uđi u radost Gospodara svojega!“ (Matej 25,21; R&H, 24. januar 1888.)

Jačanje jedinstva

Gospod nas je načinio oruđima svoje milosti. On u naše ruke polaže svoje darove kako bismo ih podelili sa onima koji su u nevoljama, i upravo će nam to praktično davanje biti siguran lek za svaku sebičnost. Pokazujući ljubav onima kojima je potrebna pomoć, podstaknućete srca nevoljnih da daju zahvalnost Bogu, jer je izlio milost i dobrotu na braću i osposobio ih da zadovolje potrebe nevoljnih.

Delovanjem te praktične ljubavi crkva se približava idealu hrišćanskog jedinstva. Bratoljublje produbljuje ljubav prema Bogu, jer ni On nije zaboravio one koji su u nevolji, pa Mu se time i uzdižu zahvalni prinosi za Njegovu brigu.„Jer služba ove poreze ne ispunjuje samo nedostatak svetijeh, nego čini te se i mnoge hvale daju Bogu.“ (2. Korinćanima 9,12) Naša vera u Boga se produbljuje i mi predajemo svoje duše i tela Bogu kao vernom Stvoritelju. „Ogledom poreze ove hvaleći Boga za vaše pokorno priznanje jevanđelja Hristova, i za prostotu podjele k njima i k svima.“ (2. Korinćanima 9,13; R&H, 21. avgusta 1894.)

Urezani na Hristovim dlanovima

Hristos će čuvati imena svih onih kojima nijedna žrtva, koja je prinesena Njemu na oltar vere i ljubavi, nije preskupa. On je žrtvovao sve za palo čovečanstvo. Imena poslušnih, požrtvovanih i vernih biće urezana na Njegovim dlanovima; oni neće biti izbljuvani iz Njegovih usta, već će ih izgovarati Njegove usne. On će se za njih posebno zauzimati pred Ocem. Kada sebični i ponositi budu zaboravljeni, oni će ostati zapamćeni, a njihova imena biće ovekovečena. Da bismo i sami bili srećni, moramo živeti tako da druge usrećujemo. Radi našeg dobra predajmo svoju imovinu, talente i privrženost Hristu kao zahvalnu odanost, i na taj način pronađimo sreću ovde i besmrtnu slavu posle. (3T 250,251)

67 - Zemaljski blagoslovi nesebičnima

Kada se ljudska pažnju pomeša sa ljubavlju i dobrotom, i posveti Isusovim Duhom, to može uroditi velikim plodom. Oni koji neguju dobronamernost, ne samo da rade za dobro drugih, donoseći im blagoslove, već i lično imaju korist od otvaranja svog srca plemenitom uticaju istinskog dobročinstva.

Svaki zrak svetlosti kojom obasjavamo druge zasjaće i u našem srcu. Svaka ljubazna i ssosećajna reč izgovorena nesretnima, svako ublažavanje teškoća potlačenih i svaki dar za zadovoljavanje potreba naših bližnjih, sve što smo dali ili učinili na slavu Bogu, doneće blagoslov darodavcu. Oni koji tako rade poslušni su Zakonu Neba i imaće Božju pažnju. Zadovoljstvo zbog činjenja dobra drugima daje snagu osećanjama koja prolaze kroz nerve, ubrzavaju cirkulaciju krvi i podstiču duševno i telesno zdravlje. (4T 56)

Isceljujući blagoslov

Velika je povezanost uma i tela. Kada nešto deluje na jedno, drugo odgovara. Stanje uma usko je povezano sa zdravljem telesnog plana. Ako je um slobodan i srećan, svestan da postupa ispravno, praćen osećanjem zadovoljstva zbog usrećivanja drugih, to će stvoriti vedrinu koja će se odraziti na ceo plan podstičući slobodniju cirkulaciju krvi i dajući vitalnost celom telu. Božji blagoslov isceljuje i oni koji obilno rade za druge, shvatiće da u njihovom srcu i životu počiva čudesni blagoslov. (4T 60,61)

Dobročinstvo je dvostruko blagosloveno

Božanska mudrost je u plan spasenja ugradila zakon akcije i reakcije, čineći delo dobročinstva u svim njegovim oblicima dvostruko blagoslovenim. Bog je svoj cilj spasavanja grešnika mogao ostvariti bez pomoći čoveka, ali je znao da čovek ne može biti srećan ako nema udela u velikom delu otkupljenja. Naš Otkupitelj je u svom planu računao na čoveka kao saradnika, kako ne bi propustio blažene rezultate dobročinstva. (R&H, 23. mart 1897.)

Pobeđena sila sveta

Hristos je došao kako bi ljudima dao bogatstvo večnosti, i to bogatstvo, zahvaljujući povezanosti sa Njim, treba da primimo i podelimo. Hristos kaže, ne samo propovednicima, već svakom verniku, da je svet utonuo u tamu. Neka vaša svetlost zasija ljudima da vide vaša dobra dela i slavu vašeg Oca koji je na nebesima. Svako ko istinski ljubi Boga, biće svetlost svetu.

Onaj ko je stanovnik nebeskog carstva stalno će gledati na stvari koje se ne vide. Sila sveta je pobeđena i nema moć nad umom i karakterom. On je u trajnoj prisutnosti nebeskog Gosta, u skladu sa obećanjem „i ja ću imati ljubav k Njemu, i javiću mu se sam“ (Jovan 14,21). Poput Enoha, hodaj sa Bogom u stalnom zajedništvu. (R&H, 10. novembra 1910.)

Obogaćeni zemaljski život

Nikakav poslovni poduhvat ili životni plan ne mogu biti jasni ili potpuni ako obuhvataju samo kratke godine ovog sadašnjeg života i ne mare za beskrajnu budućnost. Učite mlade da u svoje planove uključe večnost. Naučite ih da izaberu načela i da traže blago koje ima trajnu vrednost — neka sabiraju „sebi blago na nebu, gdje ni moljac ni rđa ne kvari, i gdje lupeži ne potkopavaju i ne kradu“; neka „načinite sebi prijatelje nepravednijem bogatstvom, da bi vas kad osiromašite primili u vječne kuće“ (Matej 6,19; Luka 16,9).

Svi koji tako čine, na najbolji mogući način pripremaju se za život u ovom svetu. Niko ne može sabirati blago na Nebu, a da mu pritom život na Zemlji nije obogaćen i oplemenjen.

„Jer tjelesno obučavanje malo je korisno, a pobožnost je korisna za svašto, imajući obećanje života sadašnjega i onoga koji ide.“ (1. Timotiju 4,8; Vaspitanje, str. 130, 131)

Srce davaoca se širi

Prinosi siromašnih koji su dati uz odricanje za pomoć u širenju dragocene svetlosti spasonosne istine, ne samo da će biti prijatan miris Bogu i potpuno prihvatljiv kao posvećeni dar, već sam čin davanja proširuje srce davaoca, pa ga potpunije ujedinjuje sa Otkupiteljem sveta. (R&H, 31. oktobar 1878.)

Božje čvrsto obećanje

Kad god je Božji narod, u bilo kom razdoblju svetske istorije, veselo i spremno sprovodio Njegov naum o planiranom dobročinstvu i darovima i prinosima, iskusio je istinitost obećanja da će sva njegova nastojanja, u smeru u kom će biti poslušan Njegovim zahtevima, pratiti napredak. Kada su prihvatili Božje stavove, ispunili Njegove zahteve i dali Mu čast svojim imanjem, njihove žitnice bile su prepune. (3T 395)

68 - Učestvovanje u radosti otkupljenih

Pripremljena je nagrada za svesrdne, nesebične radnike koji dolaze u ovo polje, kao i za one koji im spremno pružaju podršku. Oni koji učestvuju u aktivnoj službi na terenu i oni koji daju od svojih sredstava za pomoć tim radnicima, podeliće nagradu koja se daje vernima.

Svako ko mudro upravlja sredstvima koja su mu poverena ući će u radost svog Gospoda. Kakva je to radost? „Tako, kažem vam, biva radost pred anđelima Božjima za jednoga grješnika koji se kaje.“ (Luka 15,10) Izlivaće se blagoslovena priznanja, sveti blagoslovi, na verne pobednike duša. Oni će se pridružiti onima koji se raduju na Nebu, koji kliču što je žetva prikupljena.

Kako će velika biti radost kada se u dvorovima koji su za njih pripremljeni sastanu svi Gospodnji otkupljenici! O, kakve li radosti za sve koji su bili velikodušni, nesebični Božji saradnici u izgradnji Njegovog dela na Zemlji! Kakvo će zadovoljstvo osetiti svaki žetelac kada začuje jasan, milozvučan Isusov glas kada bude izjavio: „Hodite blagosloveni Oca Mojega; primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja svijeta!“ (Matej 25,34) „Uđi u radost Gospodara svoga.“ (Matej 25,23)

Otkupitelj je proslavljen jer nije umro uzalud. Oni koji su bili Božji saradnici, ispunjenih, radosnih srca gledaju trud svoje duše za one koji su bili u propasti, za grešnike koji su trebali umreti, i zadovoljni su. Teški sati koje su proveli, teške okolnosti koje su morali izdržati, tuga u srcu zbog toga što su neki odbijali da uvide i prihvate ono što se preduzimalo za njihovo dobro, zaboravljeni su. Ne pamte više ni život pun samoodricanja za napredak Dela. Dok gledaju duše koje su doveli Isusu i vide ih spasene, večno spasene — spomenike Božje milosti i Otkupiteljeve ljubavi — sa nebeskih svodova odzvanja proslavljanje i zahvaljivanje. (R&H, 10. oktobar 1907.)

Ostvarenje veće od očekivanja

Hristos je prihvatio čovečanstvo i živeo je na Zemlji čistim, posvećenim životom. Zbog toga je primio dužnost Sudije. Položaj sudije preuzima Bog vidljiv u telu. Kakva će radost biti kada u Njemu prepoznamo našeg Učitelja i Otkupitelja, koji još uvek nosi znake raspeća iz kojih svetle zraci slave, čineći još vrednijim krune koje otkupljeni primaju iz Njegovih ruku, istih onih raširenih ruku koje su blagosiljale učenike kada se uznosio na Nebo. Isti glas koji je rekao: „Ja sam s vama u sve dane do svršetka veka“ (Matej 28,20), upućuje svojim otkupljenicima dobrodošlicu u Njegovu prisutnost.

Isti Onaj koji je dao svoj dragoceni život za njih, za one koji su po Njegovoj milosti prepustili svoje srce pokajanju, koji je u njima probudio tu potrebu, sada ih prima u svoju radost. O, kako Ga vole! Ostvarenje njihove nade beskrajno je veće od njihovih očekivanja. Njihova radost je potpuna i oni uzimaju svoje blistave krune i polažu ih pred Otkupiteljeve noge. (R&H, 18. jun 1901.)

Sigurno obećanje

Dugo smo čekali na povratak svog Spasitelja. Međutim, zbog toga obećanje nije ništa manje pouzdano. Uskoro ćemo biti u obećanom domu. Tu će nas Isus dovesti do reke života koja teče iz Božjeg prestola i objasniće nam mračnu sudbinu kroz koju nas je proveo kako bismo usavršili svoj karakter. Svuda ćemo videti lepa rajska stabla, a usred njih stablo života. Tu ćemo nepomućenog vida gledati prizore lepote obnovljenog Edema. Tu ćemo pred noge našeg Otkupitelja položiti krune koje je stavio na naše glave i, dodirujući svoje zlatne harfe, proslavljati i zahvaljivati Onome koji sedi na prestolu. (R&H, 3. septembar 1903.)

Još samo malo

Još samo malo pa će doći Isus da spasi svoju decu i da im konačni dodir besmrtnosti. „A kad se ovo raspadljivo obuče u neraspadljivost i ovo se smrtno obuče u besmrtnost, onda će se zbiti ona riječ što je napisana.“ (1. Korinćanima 15,54) Grobovi će se otvoriti i mrtvi će izići kao pobednici uzvikujući: „Gdje ti je, smrti, žalac? Gdje ti je, pakle, pobjeda?“ (1. Korinćanima 15,55) Naši voljeni koji spavaju u Isusu izaći će obučeni u besmrtnost.

I dok se otkupljeni budu uzdizali na Nebo, otvoriće se vrata Božjeg grada i u njega će ući oni koji su držali istinu. Glas, bogatiji od bilo koje muzike koju je smrtno uho ikada čulo, objaviće: „Hodite blagosloveni Oca Mojega; primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja svijeta!“ (Matej 25,34) Tada će pravednici primiti svoju nagradu. Njihov život nastaviće se uporedo sa životom Gospoda. Oni će položiti svoje krune pred Otkupiteljeve noge, dodirivati zlatne harfe i celo Nebo ispuniti bogatom muzikom. (Signs, 15. april 1889.)