Alfa Ja Omega, Vol. 8

Ellen G. White

Copyright © 2023, Ellen G. White Estate, Inc.

1. Information about this Book

2. Sisällys

3. Luku 1—Pahuuden alkuperä

4. Luku 2—Vihollisuus ihmisen ja paholaisen välillä

5. Luku 3—Pahojen henkien toiminta

6. Luku 4—Eksyttäjän paulat

7. Luku 5—Ensimmäinen suuri petos

8. Luku 6—Spiritismi

9. Luku 7—Paavikunnan tavoitteita

10. Luku 8—Lähenevä taistelu

11. Luku 9—Raamattu turvana

12. Luku 10—Viimeinen varoitus

13. Luku 11—Ahdistuksen aika

14. Luku 12—Jumalan kansan vapautus

15. Luku 13—Maa autiona

16. Luku 14—Taistelun lopputulos

1. 6

2. 7

3. 8

4. 9

5. 10

6. 11

7. 12

8. 13

9. 14

10. 15

11. 16

12. 17

13. 18

14. 19

15. 20

16. 21

17. 22

18. 23

19. 24

20. 25

21. 26

22. 27

23. 28

24. 29

25. 30

26. 31

27. 32

28. 33

29. 34

30. 35

31. 36

32. 37

33. 38

34. 39

35. 40

36. 41

37. 42

38. 43

39. 44

40. 45

41. 46

42. 47

43. 48

44. 49

45. 50

46. 51

47. 52

48. 53

49. 54

50. 55

51. 56

52. 57

53. 58

54. 59

55. 60

56. 61

57. 62

58. 63

59. 64

60. 65

61. 66

62. 67

63. 68

64. 69

65. 70

66. 71

67. 72

68. 73

69. 74

70. 75

71. 76

72. 77

73. 78

74. 79

75. 80

76. 81

77. 82

78. 83

79. 84

80. 85

81. 86

82. 87

83. 88

84. 89

85. 90

86. 91

87. 92

88. 93

89. 94

90. 95

91. 96

92. 97

93. 98

94. 99

95. 100

96. 101

97. 102

98. 103

99. 104

100. 105

101. 106

102. 107

103. 108

104. 109

105. 110

106. 111

107. 112

108. 113

109. 114

110. 115

111. 116

112. 117

113. 118

114. 119

115. 120

116. 121

117. 122

118. 123

119. 124

120. 125

121. 126

122. 127

123. 128

124. 129

125. 130

126. 131

127. 132

128. 133

129. 134

130. 135

131. 136

132. 137

133. 138

134. 139

135. 140

136. 141

137. 142

138. 143

139. 144

140. 145

141. 146

142. 147

143. 148

144. 149

145. 150

146. 151

147. 152

148. 153

149. 154

150. 155

151. 156

152. 157

153. 158

154. 159

155. 160

156. 161

157. 162

158. 163

159. 164

160. 165

161. 166

162. 167

163. 168

164. 169

165. 170

166. 171

167. 172

168. 173

169. 174

170. 175

171. 176

172. 177

173. 178

174. 179

175. 180

Information about this Book

Overview

This eBook is provided by the Ellen G. White Estate. It is included in the larger free Online Books collection on the Ellen G. White Estate Web site.

About the Author

Ellen G. White (1827-1915) is considered the most widely translated American author, her works having been published in more than 160 languages. She wrote more than 100,000 pages on a wide variety of spiritual and practical topics. Guided by the Holy Spirit, she exalted Jesus and pointed to the Scriptures as the basis of one’s faith.

Further Links

A Brief Biography of Ellen G. White

About the Ellen G. White Estate

End User License Agreement

The viewing, printing or downloading of this book grants you only a limited, nonexclusive and nontransferable license for use solely by you for your own personal use. This license does not permit republication, distribution, assignment, sublicense, sale, preparation of derivative works, or other use. Any unauthorized use of this book terminates the license granted hereby. (See EGW Writings End User License Agreement.)

Further Information

For more information about the author, publishers, or how you can support this service, please contact the Ellen G. White Estate at mail@whiteestate.org. We are thankful for your interest and feedback and wish you God’s blessing as you read.

Sisällys

[6] [7] [8] [9]

Luku 1—Pahuuden alkuperä

Monille ihmisille tuottavat synnin alkuperä ja syy sen olemassaoloon paljon päänvaivaa. He näkevät pa-huuden toiminnan kauheine kur-juutta ja tuhoa tuottavine seu-rauksineen ja he kysyvät, kuinka tätä kaikkea voi olla olemassa, jos ylimpänä hallitsijana on olento, jonka viisaus, voima ja rakkaus ovat äärettömät. Tämä on salaisuus, johon he eivät löydä selitystä. Epävarmuudessaan ja epäilyissään he ovat sokeita Jumalan sanassa selvästi ilmaistuille tärkeille pelastustotuuksille. On sellaisia, jotka etsiessään syytä synnin olemassaoloon koettavat tutkia asioita, joita Jumala ei ole koskaan ilmoittanut. Tällä tavalla he eivät saa vaikeuksiaan ratkaistuiksi. Ne, joilla on taipumusta epäilyyn ja moittimiseen, käyttävät tätä puolustuksena Raamatun sanan hylkäämiselle. Mutta on myös niitä, jotka eivät ymmärrä pahuuden suurta ongelmaa riittävästi sen tähden, että perimätieto ja väärät selitykset ovat himmentäneet Raamatun opetuksen Jumalan luonteesta, hänen hallituksensa luonteesta ja niistä periaatteista, joiden mukaan hän käsittelee syntiä.

Selittämätön ongelma

On mahdotonta selittää synnin alkuperää siten, että ilmoitettaisiin syy sen olemassaoloon. Kuitenkin sekä synnin alkuperää että sen lopullista hävittämistä voidaan ymmärtää niin paljon, että Jumalan oikeudenmukaisuus ja laupeus voidaan nähdä kaikissa hänen toimissaan synnin suhteen. Raamattu opettaa hyvin selvästi, että Jumala ei ole millään tavoin vastuussa synnin tulosta. Ei mikään Jumalan armon mielivaltainen poisvetäminen tai puutteellisuus hänen hallituksessaan ollut syynä kapinan puhkeamiseen. Synti on tunkeilija, jonka läsnä-oloon ei voida esittää mitään syytä. Se on salaperäinen, selittämätön; sen näennäinen selittäminen on sen puolustamista. Jos sitä voitaisiin puolustaa tai esittää syy sen olemassaoloon, se lakkaisi olemasta syntiä. Ainoa synnin määri-telmämme on se, mikä on Jumalan sanassa: »Synti on laittomuus.» Se on Jumalan hallituksen perustuksena olevaa suurta rakkauden lakia vastustava periaate.

Ennen pahuuden tuloa rauha ja ilo vallitsi koko maailmankaik-keudessa. Kaikki oli täydellisessä sopusoinnussa Luojan tahdon kanssa. Rakkaus Jumalaan oli kaiken yläpuolella ja rakkaus lä-himmäiseen puolueeton. Kristus, Sana, Jumalan ainokainen Poika, [10] oli yhtä iankaikkisen Isän kanssa - yhtä luontonsa, luonteenlaatunsa ja tarkoitustensa suhteen - ainoa maailmankaikkeuden olento, joka voi olla osallisena kaikissa Jumalan suunnitelmissa ja aikomuksissa. Kristuksen kautta Isä loi kaikki taivaalliset olennot. »Hänessä luotiin kaikki, mikä taivaissa ja mikä maan päällä on, näkyväiset ja näkymättömät, olkoot valtaistuimia tai herrauksia, hallituksia tai valtoja» (Kol. 1: 16), ja koko taivas osoitti samaa kuuliaisuutta Kristusta kuin Isääkin kohtaan.

Koska rakkauden laki oli Jumalan hallituksen perustus, kaikkien luotujen olentojen onni riippui heidän täydellisestä sopusoinnustaan sen suurten vanhurskauden periaatteiden kanssa. Jumala toivoo kaikilta luomiltaan olennoilta rakkauden palvelusta - hänen luonteensa järjellisestä käsittämi-sestä seuraavaa kunnioitusta. Häntä ei miellytä väkinäinen kuuliaisuus, ja siksi hän antaa kaikille tahdon vapauden, jotta he voisivat palvella häntä vapaaehtoisesti.

Synnin alkuunpanija

Mutta oli yksi, joka halusi turmella tämän vapauden. Synti sai alkunsa hänestä, jota Jumala oli Kristuksen jälkeen eniten kunnioittanut ja jolla oli suurin valta ja kunnia taivaan asukkaiden keskuudessa. Ennen lankeemustaan Lucifer oli ensimmäinen suojelevista kerubeista, pyhä ja puhdas. »Näin sanoo Herra, Herra: sinä olet sopusuhtaisuuden sinetti, täynnä viisautta, täydellinen kauneudessa. Eedenissä, Jumalan puutarhassa sinä olit. Peitteenäsi olivat kaikkinaiset kalliit kivet.» »Sinä olit kerubi, laajalti suojaavainen, ja minä asetin sinut pyhälle vuorelle; sinä olit jumal olento ja käyskentelit säihkyväin kivien keskellä. Nuhteeton sinä olit vaellukseltasi siitä päivästä, jona sinut luotiin, siihen saakka, kunnes sinussa löydettiin vääryys» (Hes. 28:12-15).

Lucifer olisi voinut pysyä Juma-lan suosiossa, koko enkelijoukon rakastamana ja kunnioittamana ja käyttää jaloja kykyjään muille siunaukseksi ja Luojansa ylistyk-seksi. Mutta profeetta sanoo: »Si-nun sydämesi ylpistyi sinun kau-neudestasi, ihanuutesi tähden sinä kadotit viisautesi» (Hes. 28: 17). Lucifer alkoi vähitellen helliä itsensäkorottamisen halua ja pyrkiä olemaan »Jumalan vertainen». »Sinä sanoit sydämessäsi: Minä nousen taivaaseen, korkeammalle Jumalan tähtiä minä istuimeni korotan ja istun ilmestysvuorelle Minä nousen pilvien kukkuloille, teen itseni Korkeimman vertaiseksi» (Hes. 28: 6; Jes 14:13, 14). Sen sijaan, että olisi koettanut tehdä Jumalan korkeimmaksi luotujen olentojen rakkauden ja kunnioituksen kohteeksi, Lucifer yritti voittaa niiden kunnioituksen ja palveluksen itselleen. Himoiten sitä kunniaa, jonka iankaikkinen Isä oli antanut Pojalleen, tämä enkelien ruhtinas tavoitteli valtaa, jota Kristus [11] [12] yksinään oli oikeutettu käyttämään.

Koko taivas oli iloinnut Luojan kunnian heijastamisesta ja hänen ylistämisestään. Kun Jumalaa siten kunnioitettiin, kaikkialla vallitsi rauha ja ilo. Mutta epäsointuinen ääni häiritsi nyt taivaallista sopusointua. Luojan suunnitelman vastainen itsensä korottaminen ja palveleminen herätti pahoja aavistuksia niissä, joille Jumalan kunnia oli korkein. Taivaallisissa neuvotteluissa vedottiin Luciferiin. Jumalan Poika esitti hänelle Luojan suuruuden, hyvyyden ja oikeamielisyyden sekä hänen lakinsa pyhän, muuttumattoman luonteen. Jumala itse oli säätänyt taivaan järjestyksen, ja siitä poikkeamalla Lucifer häpäisisi Luojaansa ja tuottaisi itselleen turmion. Mutta äärettömässä rakkaudessa ja armossa annettu varoitus herätti vain vastustuksen henkeä. Lucifer antoi Kristusta kohtaan tuntemalleen kateudelle vallan ja tuli pyrkimyksissään entistäkin päättäväisemmäksi.

Ylpeänä omasta kunniastaan hän himoitsi ylintä valtaa. Saamaansa suurta kunniaa Lucifer ei pitänyt Jumalan lahjana eikä ollut siitä hänelle kiitollinen, vaan ylpeili kauneudestaan ja korkeasta asemastaan ja pyrki olemaan Jumalan vertainen. Hän oli taivaan asukkaiden rakastama ja kunnioittama. Enkelit noudattivat mielellään hänen käskyjään. Hänen viisautensa ja kirkkautensa olivat suuremmat kuin muiden enkelien. Kuitenkin Jumalan Poika oli taivaan tunnustettu hallitsija, voimassa ja arvovallassa yhtä Isän kanssa. Kristus oli osallisena kaikissa Jumalan neuvonpidoissa, kun taas Luciferin ei sallittu siten osallistua jumalallisiin suunnitelmiin. »Miksi Kristuksella piti olla ylivalta? » tämä mahtava enkeli kysyi. »Miksi häntä kunnioitetaan enemmän kuin Luciferia?»

Lucifer jätti paikkansa Jumalan välittömässä läheisyydessä ja meni levittämään tyytymättömyyden henkeä enkelien keskuuteen. Vaikuttaen salaisesti ja kätkien jonkin aikaa todellisen tarkoituk-sensa Jumalan näennäisen kun-nioittamisen verhoon hän koetti herättää tyytymättömyyttä niitä lakeja kohtaan, jotka hallitsivat taivaallisia olentoja, ja väitti, että ne asettivat taivaan asukkaille tarpeettomia rajoituksia. Hän esitti, että enkelien tulisi toimia oman tahtonsa mukaan, koska heidän luontonsa oli pyhä. Hän koetti herättää myötätuntoa itseään kohtaan esittämällä, että Jumala oli kohdellut häntä epäoikeudenmukaisesti antaessaan Kristukselle korkeimman kunniasijan. Hän väitti, että toivoessaan suurempaa valtaa ja parempaa asemaa hän ei pyrkinyt korottamaan itseään, vaan tahtoi hankkia kaikille taivaan asukkaille vapauden, niin että he siten pääsisi-vät korkeampaan olotilaan.

Jumalan pitkämielisyys Luciferia kohtaan

Jumala suuressa laupeudessaan kärsi kauan Luciferia. Häntä ei heti poistettu korkeasta asemastaan, kun hän alkoi olla tyytymätön, eikä vielä sittenkään, kun hän rupesi esittämään vääriä väitöksiään uskollisille enkeleille. [13] Hänen sallittiin kauan olla taivaassa. Useita kertoja hänelle tarjottiin armahdusta sillä ehdolla, että hän katuisi ja olisi Jumalalle kuuliainen. Hänet koetettiin saada vakuuttuneeksi erehdyksestään käyttämällä keinoja, joita vain ääretön rakkaus ja viisaus saattoi keksiä. Taivaassa ei koskaan ennen ollut ilmaantunut tyytymättömyyden henkeä. Lucifer ei alussa nähnyt, mihin hän oli menossa; hän ei ymmärtänyt tunteidensa todellista luonnetta. Mutta kun hänen tyytymättömyytensä osoitettiin aiheettomaksi, hän tuli vakuuttuneeksi siitä, että hän oli väärässä, että Jumalan vaatimukset olivat oikeat ja että hänen pitäisi tunnustaa ne sellaisiksi koko taivaan edessä. Jos hän olisi tämän tehnyt, hän olisi voinut pelastaa itsensä ja paljon enkeleitä. Hän ei tähän aikaan ollut vielä kokonaan lakannut tottelemasta Jumalaa. Vaikka hän oli jättänyt paikkansa suojaavana kerubina, hänet olisi asetettu jälleen toimeensa, jos hän olisi halunnut pa-lata Jumalan luo, tunnustanut Luojan viisauden ja tyytynyt siihen asemaan, joka hänelle oli määrätty Luojan suuressa suunnitelmassa. Mutta ylpeys esti häntä alistumasta. Hän puolusti itsepintaisesti menettelyään ja väitti, ettei hänen ollut tarpeellista katua, ja ryhtyi kaikkine kykyineen suureen taisteluun Luojaansa vastaan.

Luciferin petollinen toiminta

Lucifer käytti nyt kaikkia sielunkykyjään pettämiseen saadakseen puolelleen johdossaan olleiden en-kelien myötätunnon. Senkin seikan, että Kristus oli häntä varoittanut ja neuvonut, hän väärin tulkitsemalla koetti saada palvelemaan petollisia aikeitaan. Niille, jotka olivat yhdistetyt häneen rakastavan luottamuksen sitein, hän oli esittänyt, että häntä oli kohdeltu väärin, hänen asemaansa ei ollut pidetty arvossa ja hänen vapauttaan rajoitettiin. Kristuksen sanojen väärin tulkinnasta hän siirtyi juonitteluun ja suoraan valheeseen syyttäen Jumalan Poikaa aikomuksesta nöyryyttää häntä taivaan asukkaiden edessä. Hän koetti myös asettaa uskollisten enkelien menettelyn väärään valoon. Kaikkia, joita hän ei voinut johtaa harhaan ja voittaa omalle puolelleen, hän syytti välinpitämättömyydestä taivaallisten olentojen etuja kohtaan. Omasta toiminnastaan hän syytti niitä, jotka pysyivät uskollisina Jumalalle. Tukeakseen väitettään, että Jumala kohteli häntä epäoikeudenmukaisesti, hän tur-vautui Luojan sanojen ja tekojen vääristelyyn. Petollisella järkeilyl-lään hän koetti saada enkelit epäi-lemään Jumalan tarkoituksia. Kaiken, mikä oli yksinkertaista, hän verhosi salaperäisyyteen ja asetti kyseenalaisiksi Jumalan selvimmätkin ilmoitukset. Hänen korkea asemansa läheisessä yh-teydessä Jumalan hallituksen kanssa lisäsi hänen esitystensä tehoa, ja monet taipuivat hänen kanssaan kapinaan taivaan arvovaltaa vastaan.

Miksi pahan olemassaolo sallittiin

Viisaudessaan Jumala salli saata- [14] nan jatkaa työtään, kunnes tyyty-mättömyys kypsyi julkiseksi kapi-naksi. Oli välttämätöntä antaa hänen suunnitelmiensa kehittyä niin pitkälle, että kaikki voisivat nähdä niiden todellisen luonteen ja tarkoituksen. Lucifer oli voideltuna kerubina ollut korkealle korotettu; hän oli taivaallisten olentojen suuresti rakastama, ja hänellä oli heihin suuri vaikutusvalta. Jumalan hallituksen piiriin eivät kuuluneet ainoastaan taivaan vaan kaikkien hänen luomiensa maailmojen asukkaat. Saatana ajatteli, että jos hän voisi johtaa taivaan enkelit kanssaan kapinaan, hän saisi myös muut maailmat yhtymään siihen. Hän oli esittänyt taidokkaasti oman kantansa asiasta pyrkien viisastelun ja petoksen avulla tarkoitustensa perille. Hänen pettämiskykynsä oli hyvin suuri, ja kätkeytymällä valheen verhoon hän sai menestystä. Eivät edes uskolliset enkelit voineet täysin ymmärtää hänen luonnettaan tai nähdä, mihin hänen toimintansa oli johtamassa.

Saatanaa oli kunnioitettu niin suuresti ja kaikki hänen tekonsa oli verhottu sellaiseen salaperäisyyteen, että enkeleille oli vaikea paljastaa hänen toimintansa todellista luonnetta. Vasta täysin kehittyneenä synti nähtäisiin niin pahana, kuin se on. Tätä ennen sitä ei ollut ilmennyt missään paikassa Jumalan maailmankaikkeudessa, eikä pyhillä olennoilla ollut käsitystä sen luonteesta ja pahuudesta. He eivät voineet nähdä, mihin hirvittäviin seurauksiin Jumalan lain syrjäyttäminen johtaisi. Saatana oli aluksi kätkenyt toimintansa Jumalalle osoitetun uskollisuuden näennäisen tunnustamisen verhoon. Hän väitti pyrkivänsä edistämään Jumalan kunniaa, hänen hallituksensa kestävyyttä ja kaikkien taivaan asukkaiden parasta. Istuttaessaan tyytymättömyyttä alaistensa enkelien mieleen hän oli taitavasti naamioinut sen yritykseksi poistaa tyytymättömyyttä. Kun hän vaati muutoksia Jumalan hallintojärjestykseen ja lakeihin, hän esitti, että ne olivat välttämättömät taivaan järjestyksen säilyttämiseksi.

Taistelussa syntiä vastaan Jumala voi käyttää vain vanhurskautta ja totuutta. Saatana saattoi käyttää sellaista, mitä Jumala ei voinut - imartelua ja petosta. Hän oli yrittänyt vääristellä Jumalan sanaa ja oli esittänyt enkeleille hänen hallitussuunnitelmansa väärässä valossa väittäen, ettei Jumala ollut oikeamielinen määrätessään lakeja ja sääntöjä taivaan asukkaille ja että hän koetti vain korottaa itseään vaa-tiessaan alamaisuutta ja kuuliai-suutta luomiltaan olennoilta. Sen tähden täytyi osoittaa taivaan ja kaikkien maailmojen asukkaille, että Jumalan hallitus oli oikea ja hänen lakinsa täydellinen. Saatana oli saanut näyttämään siltä, että hän yritti edistää maailmankaikkeuden menestystä. Kaikkien täytyy tuntea tämän anastajan todellinen luonne ja hänen tosiasiallinen tarkoituksensa. Hänelle täytyy antaa aikaa, jotta hänen pahat tekonsa paljastaisivat hänet.

Saatana pani Jumalan lain ja hallituksen syyksi sen eripurai-suuden, jonka hänen oma menet-telynsä oli taivaassa aiheuttanut. Hän selitti kaiken pahan johtuvan [15] Jumalan hallinnosta. Hän väitti tarkoituksensa olleen parantaa Jumalan asetuksia. Sen tähden oli välttämätöntä antaa hänen osoittaa vaatimustensa luonne ja näyttää Jumalan lakiin ehdottamiensa muutosten seuraukset. Hänen omien tekojensa täytyi tuomita hänet. Saatana oli alusta alkaen väittänyt, ettei hän ollut kapinannostaja. Koko maailmankaikkeuden täytyy nähdä pettäjä paljastettuna.

Ääretön Viisaus ei hävittänyt saatanaa vielä silloinkaan, kun päätettiin, ettei hän enää voinut olla taivaassa. Koska vain rakkauden palvelus voi olla Jumalalle otollinen, hänen luomiensa olentojen kuuliaisuuden täytyy perustua siihen vakaumukseen, että hän on oikeamielinen ja hyvä. Taivaan ja muiden maailmojen asukkaat, jotka eivät olleet oppineet tuntemaan synnin luonnetta ja seurauksia, eivät silloin olisi voineet nähdä saatanan hävittämisessä Jumalan oikeamielisyyttä ja hyvyyttä. Jos hänet olisi välittömästi tuhottu, he olisivat palvelleet Jumalaa pelosta pikemmin kuin rakkaudesta. Pettäjän vaikutus ei olisi tullut täysin hävitetyksi eikä kapinan henki perin juurin poistetuksi. Pahuuden täytyi sallia kypsyä. Koko maailmankaikkeuden ikuiseksi hyväksi saatanan täytyi täydellisemmin kehittää periaat-teitaan, jotta kaikki luodut olennot voisivat nähdä hänen syytöksensä Jumalan hallitusta vastaan oikeassa valossa ja että Jumalan vanhurskaus ja armo sekä hänen lakinsa muuttumattomuus voitaisiin ikuisiksi ajoiksi asettaa kaiken epäilyn ulkopuolelle.

Saatanan kapina oli oleva varoi-tuksena maailmankaikkeudelle kaikkina tulevina aikoina, ikuisena todistuksena synnin luonteesta ja hirvittävistä seurauksista. Saatanan ohjeiden vaikutus ihmisiin ja enkeleihin osoittaisi, mikä on Jumalan arvovallan syrjäyttämisen seurauksena. Se todistaisi, että kaikkien luotujen hyvinvointi on yhdistetty Jumalan hallituksen ja hänen lakinsa olemassaoloon. Siten tämän hirvittävän kapinakokeilun historia oli oleva kaikkien pyhien, järjellisten olentojen ainaisena suojana, estämässä heitä pettymästä rikkomuksen luonteen suhteen sekä varjelemassa heitä synniltä ja sen rangaistukselta.

Pahuuden joukkojen karkottaminen taivaasta

Aina taistelun päättymiseen saakka taivaassa suuri anastaja väitti olevansa syytön. Kun ilmoitettiin, että kapinan johtaja ja kaikki hänen kannattajansa täytyi karkottaa autuaitten asunnoista, hän julisti rohkeasti, että hän halveksi Luojan lakia. Hän uudisti väitteensä, etteivät enkelit tarvinneet valvontaa, vaan heidät pitäisi jättää seuraamaan omaa tahtoansa, joka aina johtaisi heitä oikein. Hän hylkäsi jumalalliset asetukset heidän vapauttaan rajoittavina ja selitti pyrkivänsä poistamaan lain, jotta taivaan asukkaat sen rajoittavista määräyksistä vapautettuina pääsisivät korkeampaan ja kunniakkaampaan olotilaan.

Saatana ja hänen joukkonsa syyttivät kapinastaan yksimieli- [16] sesti Kristusta selittäen, että jos heitä ei olisi moitittu, he eivät olisi koskaan nousseet kapinaan. Kun pääkapinoitsija ja kaikki hänen kannattajansa itsepintaisesti ja röyhkeästi jatkoivat niskoitteluaan yrittäen turhaan kukistaa Jumalan hallitusta ja väittivät vielä herjaavasti olevansa sortovallan viattomia uhreja, heidät viimein karkotettiin pois taivaasta.

Sama henki, joka yllytti kapinaan taivaassa, kiihottaa kapinaan myös maan päällä. Saatana on jatkuvasti soveltanut ihmisiin samaa menettelyä, jota hän noudatti enkelien keskuudessa. Hänen henkensä hallitsee nyt totte-lemattomuuden lapsissa. Hänen tavallaan nämä koettavat murtaa Jumalan lain asettamat rajoitukset ja lupaavat ihmisille vapautta sen määräysten rikkomisen kautta. Synnistä nuhteleminen herättää yhä vihaa ja vastustusta. Kun Jumalan varoitussanomia esitetään ihmisten omalletunnolle, saatana johtaa heidät pitämään itseään vanhurskaina ja etsimään toisten myötätuntoa synnillisessä vaelluksessaan. Sen sijaan, että korjaisivat erehdyksensä, he louk-kaantuvat nuhtelijaan, ikään kuin hän olisi ainoa vaikeuden aiheuttaja. Vanhurskaan Aabelin ajoista meidän päiviimme saakka on sellaisessa hengessä kohdeltu niitä, jotka ovat uskaltaneet tuomita synnin.

Esittämällä Jumalan luonteen samalla väärällä tavalla kuin tai-vaassakin ja saattamalla Jumalan näyttämään ankaralta ja itseval-taiselta saatana houkutteli ihmisen tekemään syntiä. Onnistuttuaan siinä hän selitti, että Jumalan väärät rajoitukset olivat syynä ihmisen lankeemukseen, samoin kuin ne olivat aiheuttaneet hänen oman kapinansa.

Mutta iankaikkinen Jumala itse todistaa luonteestaan: »Herra, Herra on laupias ja armahtavainen Jumala, pitkämielinen ja suuri armossa ja uskollisuudessa, joka pysyy armollisena tuhansille, joka antaa anteeksi pahat teot, rikokset ja synnit, mutta ei kuitenkaan jätä rankaisematta » (2 Moos. 34: 6, 7).

Karkottamalla saatanan taivaasta Jumala osoitti olevansa vanhurskas ja säilytti valtaistuimensa kunnian. Mutta kun ihminen oli tehnyt syntiä myöntymällä tämän luopiohengen petoksiin, Jumala osoitti rakkautensa antamalla ainokaisen Poikansa kuolemaan langenneen sukukunnan puolesta. Sovituksessa ilmenee Jumalan luonne. Ristin voimakas todistus osoittaa koko maailmankaikkeudelle, ettei Jumalan hallitus ole millään tavalla vastuunalainen Luciferin valitsemasta synnin tiestä.

Golgatan merkitys pettäjän paljastamisessa

Siinä taistelussa, joka tapahtui Kristuksen ja saatanan välillä Va-pahtajan maallisen toiminnan ai-kana, paljastui suuren pettäjän luonne. Mikään ei olisi voinut niin täydellisesti riistää saatanalta taivaan enkelien ja koko uskollisen maailmankaikkeuden myötätuntoa kuin hänen julma taistelunsa maailman Lunastajaa vastaan. Se julkea jumalanpilkka, joka ilmeni [17] hänen vaatimuksessaan, että Kristuksen pitäisi osoittaa hänelle kunnioitusta; se häikäilemätön röyhkeys, jota hän osoitti kan-taessaan Jumalan Pojan vuoren huipulle ja temppelin harjalle; se häijy aikomus, joka hänellä oli ke-hottaessaan Kristusta heittäytymään alas huimaavasta korkeudesta; se herkeämätön kiukku, millä hän ajoi häntä takaa paikasta toiseen kiihottaen papit ja kansan hylkäämään hänen rakkautensa ja huutamaan lopuksi: »Ristiinnaulitse hänet! Ristiinnaulitse hänet!» - kaikki tämä herätti hämmästystä ja suuttumusta maailmankaikkeudessa.

Saatana vietteli maailman hyl-käämään Kristuksen. Pimeyden ruhtinas pani liikkeelle kaiken ky-kynsä ja kavaluutensa surmatakseen Jeesuksen, sillä hän näki Vapahtajan laupeuden ja rakkauden, hänen säälinsä ja hellyytensä esittävän maailmalle Jumalan luonteen. Saatana vastusti jokaista Jumalan Pojan esittämää väitettä sekä käytti ihmisiä välikappaleinaan täyttääkseen Vapahtajan elämän kärsimyksellä ja surulla. Se viisastelu ja valhe, millä hän oli koettanut estää Jeesuksen työtä, tottelemattomuuden lasten kautta osoitettu viha ja hänen julmat syytöksensä Vapahtajaa vastaan, jonka elämää leimasi ainutlaatuinen hyvyys - kaikki tämä johtui syvälle juurtuneesta kostonhalusta. Pidätettyinä olleet kateus ja häijyys, viha ja kostonhalu purkautuivat Golgatalla Jumalan Poikaa vastaan koko taivaan katsellessa äänettömällä kauhulla tätä näytelmää.

Kun Kristus oli saattanut pää-tökseen suuren uhrinsa, hän nousi ylös taivaaseen, mutta kieltäytyi vastaanottamasta enkelien pal-vontaa, ennen kuin hän oli esittänyt pyynnön: »Isä, minä tahdon, että missä minä olen, siellä nekin, jotka sinä olet minulle antanut, olisivat minun kanssani» (Joh. 17: 24). Silloin tuli sanomattomalla rakkaudella ja voimalla Isän valta-istuimelta vastaus: »Kumartakoot häntä kaikki Jumalan enkelit » (Hebr. 1: 6). Jeesus oli tahraton. Hänen alennuksensa oli päättynyt, hänen uhrinsa oli täytetty ja hänelle annettiin nimi, joka on kaikkia muita nimiä korkeampi.

Nyt saatanan rikos nähtiin sel-laisena, jota ei voinut puolustaa. Hän oli ilmaissut todellisen luon-teensa valehtelijana ja murhaajana. Nähtiin, että jos hän olisi saanut hallita taivaan asukkaita, hän olisi osoittanut samaa henkeä, millä hän hallitsi vallassaan olevia ihmisiä. Hän oli väittänyt Jumalan lain rikkomisen johtavan vapauteen ja korkeampaan elämään, mutta sen nähtiin johtavan orjuuteen ja alennukseen.

Saatanan valheelliset syytökset Jumalan luonnetta ja hallitusta vastaan esiintyivät nyt todellisessa valossaan. Hän oli syyttänyt Ju-malaa pelkästään itsensä korotuksen etsimisestä tämän vaatiessa luomiltaan olennoilta nöyryyttä ja kuuliaisuutta. Hän oli selittänyt, että vaatiessaan itsekieltäymystä kaikilta muilta Luoja ei harjoittanut itse sitä eikä uhrannut mitään. Nyt nähtiin, että maailmankaikkeuden Hallitsija oli antanut langenneen ja syntisen sukukunnan pelastamiseksi suurimman uhrin, minkä rakkaus voi antaa, [18] [19] »sillä Jumala oli Kristuksessa ja sovitti maailman itsensä kanssa» (2 Kor. 5: 19). Nähtiin myös, että Luciferin avattua tien synnille kunnianja vallanhimollaan Kristus oli synnin poistamiseksi nöy-ryyttänyt itsensä ja ollut kuuliainen kuolemaan saakka.

Oikeuden lopullinen voitto

Jumala oli ilmaissut inhonsa kapi-nan periaatteita kohtaan. Koko taivas näki hänen oikeamielisyy-tensä sekä saatanan tuomiossa että ihmisen lunastuksessa. Lucifer oli selittänyt, että jos Jumalan laki oli muuttumaton eikä sen määräämää rangaistusta voitu peruuttaa, jokaisen rikkojan täytyi tulla ikuisesti suljetuksi pois Luojan suosiosta. Hän oli väittänyt, että syntinen sukukunta oli joutunut pelastuksen ulkopuolelle ja oli näin ollen oikeudenmukaisesti hänen saalistaan. Mutta Kristuksen kuolema oli sellainen ihmisen hy-väksi annettu todiste, jota ei voitu kumota. Lain määräämä rangaistus kohtasi häntä, joka oli Jumalan vertainen, ja ihminen oli vapaa ottamaan vastaan Kristuksen vanhurskauden sekä saattoi katuvalla ja nöyrällä elämällä voittaa saatanan vallan, samoin kuin Jumalan Poika oli sen voittanut. Siten Jumala on vanhurskas ja voi myös vanhurskauttaa kaikki, jotka uskovat Jeesukseen.

Mutta Kristus ei tullut maan päälle kärsimään ja kuolemaan ai-noastaan ihmisen pelastuksen tähden. Hän tuli tekemään lain suureksi ja ihanaksi, ei ainoastaan sitä varten, että tämän maailman asukkaat voisivat antaa laille sille kuuluvan arvon, vaan myös osoit-taakseen koko maailmankaikkeu-delle, että Jumalan laki on muut-tumaton. Jos sen vaatimuksia olisi voitu syrjäyttää, Jumalan Pojan ei olisi tarvinnut antaa henkeään sen rikkomisen sovitukseksi. Kristuksen kuolema osoittaa, että laki on muuttumaton. Se uhri, johon ääretön rakkaus pakotti Isän ja Pojan syntisten pelastamiseksi, osoittaa koko maailmankaikkeudelle, että Jumalan lain ja hallituksen perustuksena on oikeus ja armo. Mikään vähempi kuin tämä lunastussuunnitelma ei olisi voinut sitä kyllin vakuuttavasti tehdä.

Tuomion lopullisessa toimeen-panossa nähdään, ettei synnillä ole mitään olemassaolon perustetta. Kun koko maailman tuomari kysyy saatanalta: »Minkä tähden sinä olet tehnyt kapinan minua vastaan ja riistänyt minulta valtakuntani alamaisia? », synnin alkuunpanija ei voi millään puolustaa itseään. Jokainen suu tukitaan; kaikki kapinalliset vaikenevat.

Todistaessaan Jumalan lain muuttumattomaksi Golgatan risti julistaa samalla koko mailman- [20] kaikkeudelle, että synnin palkka on kuolema. Kuolevan Vapahtajan huudossa: »Se on täytetty» soivat saatanan kuolinkellot. Kauan kes-tänyt suuri taistelu ratkaistiin silloin ja pahan lopullinen hävittäminen varmistui. Jumalan Poika kulki haudan porttien kautta, »että hän kuoleman kautta kukistaisi sen, jolla oli kuolema vallassaan, se on: perkeleen » (Hebr. 2: 14). Itsekorotuksen halu oli johtanut Luciferin sanomaan: »Kor-keammalle Jumalan tähtiä minä istuimeni korotan —, teen itseni Korkeimman vertaiseksi.» Mutta Jumala sanoo: »Minä panin [engl. käännöksessä: olen paneva] sinut tuhaksi maahan - , eikä sinua enää ole, hamaan ikiaikoihin asti» (Jes. 14: 13, 14; Hes. 28: 18, 19). »Sillä katso: se päivä on tuleva, joka palaa kuin pätsi. Ja kaikki julkeat ja kaikki, jotka tekevät sitä, mikä jumalatonta on, ovat oljenkorsia; ja heidät polttaa se päivä, joka tuleva on, sanoo Herra Sebaot, niin ettei se jätä heistä juurta eikä oksaa » (Mal. 4:1).

Koko maailmankaikkeus tulee olemaan synnin luonteen ja seu-rausten todistajana. Synnin pe-rinpohjainen hävittäminen, joka alussa olisi herättänyt pelkoa en-keleissä ja riistänyt Jumalalta kunniaa, on nyt todistava hänen rakkaudestaan ja vahvistava hänen kunniaansa maailmankaikkeuden kaikkien olentojen edessä, jotka mielellään tekevät hänen tahtonsa ja joiden sydämessä on hänen lakinsa. Ei koskaan enää tule ilmenemään pahuutta. Sanoohan Raamattu: »Ei nouse ahdistus kahta kertaa» (Naah. 1: 9). Jumalan lakia, jota saatana on moittinut orjuuden ikeeksi, kunnioitetaan vapauden lakina. Koetuksen kestänyt luomakunta ei koskaan enää käänny pois hänestä, jonka luonne on heille täydellisesti ilmaistu käsittämättömänä rak-kautena ja äärettömänä viisautena. [21]

Luku 2—Vihollisuus ihmisen ja paholaisen välillä

»Minä panen vainon sinun ja vai-mon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä välille; se on polkeva rikki sinun pääsi, ja sinä olet pistävä sitä kantapäähän » (1 Moos. 3: 15). Tuomio, jonka Jumala julisti saatanalle ihmisen lankeemuksen jälkeen, oli samalla ennustus, joka koski kaikkia su-kupolvia aina ajan loppuun saakka ja joka kuvasi edeltäpäin sitä suurta taistelua, johon kaikki maan päällä elävät ihmiset tulivat joutumaan.

Armon vaikutus pahan vastapainona

Jumala sanoo: »Minä panen vai-non.» Tätä vihollisuutta ei ole luonnostaan. Kun ihminen rikkoi Jumalan lakia, hänen luontonsa turmeltui, ja hän oli sovussa eikä ristiriidassa saatanan kanssa. Luonnostaan ei ole vihollisuutta syntisen ihmisen ja synnin al-kuunpanijan välillä. Molemmat turmeltuivat luopumuksen kautta. Luopiolla ei ole koskaan rauhaa, paitsi silloin kun hän saa myötätuntoa ja kannatusta toisten suostuttelusta seuraamaan esimerkkiään. Tästä syystä lan-genneet enkelit ja jumalattomat ihmiset liittyvät hirvittävään to-veruuteen. Jos Jumala ei olisi erikoisella tavalla tullut väliin, saatana ja ihminen olisivat tehneet liiton taivasta vastaan. Saatanaan kohdistuvan vihan hautomisen sijasta koko ihmisperhe olisi yhdistynyt vastustamaan Jumalaa.

Saatana vietteli ihmisen tekemään syntiä, samoin kuin hän oli aiheuttanut enkelien kapinan, saadakseen siten tukea taistelussaan taivasta vastaan. Hänen ja langenneiden enkelien välillä ei ollut mitään erimielisyyttä Kristukseen kohdistuvan vihan suhteen. Vaikka he olivat erimielisiä kaikissa muissa asioissa, he olivat lujasti liittyneet yhteen vastustaessaan maailmankaikkeuden hallitsijan auktoriteettia. Mutta kun saatana kuuli, että tulisi olemaan vihollisuus hänen ja vaimon siemenen välillä, hän tiesi, että hänen pyrkimyksiään turmella ihmisluontoa tultaisiin häiritsemään ja ihminen jollakin tavoin tulisi kykeneväksi vastustamaan hänen valtaansa.

Saatanan vihollisuus ihmiskuntaa kohtaan syttyi sen tähden, [22] että ihmiset ovat Kristuksen kautta Jumalan rakkauden ja armon kohteina. Hän tahtoo vastustaa Jumalan suunnitelmaa ihmisen pelastamiseksi ja häväistä Jumalaa rumentamalla ja saastuttamalla hänen kättensä tekoa. Hän haluaa tuottaa surua taivaassa ja täyttää maan kurjuudella ja hävityksellä. Hän selittää kaiken tämän pahan Jumalan työn tulokseksi hänen luodessaan ihmisen.

Kristuksen sieluun istuttama armo herättää ihmisessä viholli-suuden saatanaa kohtaan. Ilman tätä armon muuttavaa ja uudistavaa voimaa ihminen olisi jatkuvasti saatanan vanki, aina valmis pal-velemaan ja noudattamaan hänen käskyjään. Mutta sielun uusi peri-aate synnyttää taistelun siellä, missä ennen vallitsi rauha. Kristuksen antama voima tekee ihmisen kykeneväksi vastustamaan tuota väkivaltaista tyrannia. Kuka hyvänsä vihaa syntiä sen sijaan, että rakastaisi sitä, ja voitollisesti vastustaa sydämessään hallinneita intohimoja, hän seuraa periaatetta, joka on ylhäältä kotoisin.

Viha Kristusta ja hänen seuraajiaan kohtaan

Kristuksen hengen ja saatanan hengen välillä vallitseva vihollisuus näkyi mitä selvimmin siinä tavassa, millä maailma otti Jeesuksen vastaan. Suurimpana syynä siihen, että juutalaiset hylkäsivät hänet, ei ollut hänen ilmestymisensä ilman maallista rikkautta, komeutta ja suuruutta. He näkivät hänellä olevan vallan, joka ylen runsaasti korvasi näiden ulkonaisten etujen puuttumisen. Mutta Kristuksen puhtaus ja pyhyys herätti jumalattomien vihan häntä kohtaan. Hänen itsensäkieltävä ja synnitön elämänsä oli alituisena nuhteena ylpeälle, aistilliselle kansalle. Juuri tämä herätti vihollisuutta Jumalan Poikaa kohtaan. Saatana ja pahat enkelit liittyivät pahoihin ihmisiin. Kaikki luopumuksen voimat olivat liitossa totuuden puolustajaa vastaan.

Samaa vihamielisyyttä, jota osoitettiin Kristusta kohtaan, osoitetaan myös hänen seuraajiaan kohtaan. Kuka hyvänsä näkee synnin inhottavan luonteen ja Jumalan voimassa vastustaa kiu-sausta, hän varmasti herättää vihaa saatanassa ja hänen alamaisissaan. Totuuden puhtaiden periaatteiden vihaaminen ja sen puolustajien moittiminen ja vainoaminen jatkuvat niin kauan, kuin syntiä ja syntisiä on olemassa. Kristuksen seuraajat ja saatanan palvelijat eivät voi olla yksimielisiä. Ristin pahennus ei ole lakannut. »Kaikki, jotka tahtovat elää jumalisesti Kristuksessa Jeesuksessa, joutuvat vainottaviksi » (2 Tim. 3:12).

Saatanan asiamiehet työskente-levät lakkaamatta hänen johdollaan lujittaakseen hänen valtaansa ja vahvistaakseen hänen valtakuntaansa vastustamaan Jumalan hallitusta. Tässä tarkoituksessa he koettavat pettää Kristuksen seuraajia ja houkutella heitä uskottomuuteen häntä kohtaan. Saavuttaakseen tarkoituksensa he johtajansa tavoin tulkitsevat väärin ja vääristelevät Jumalan sanaa. Niin kuin saatana yritti [23] syyttää Jumalaa, niin myös hänen edustajansa koettavat parjata Ju-malan kansaa. Sama henki, joka aiheutti Kristuksen kuoleman, yl-lyttää jumalattomia hävittämään hänen seuraajiansa. Kaikki tämä on ennustettu tuossa ensimmäisessä ennustuksessa: »Minä panen vainon sinun ja vaimon välille ja sinun siemenesi ja hänen siemenensä välille.» Näin tulee olemaan ajan loppuun saakka.

Saatana kokoaa kaikki joukkonsa ja heittää kaiken väkensä taisteluun. Mistä johtuu, ettei hän kohtaa suurempaa vastustusta? Miksi Kristuksen sotilaat ovat niin uneliaita ja välinpitämättömiä? Siksi että heillä on niin vähän todellista yhteyttä Kristukseen ja että heillä ei ole hänen Henkeään. Synti ei ole heille niin vastenmielistä ja inhottavaa, kuin se oli heidän Mestarilleen. He eivät vastusta sitä jyrkästi ja päättävästi, kuten Kristus teki. He eivät tajua synnin suunnatonta pahuutta ja turmiollisuutta eivätkä tunne pimeyden ruhtinaan luonnetta ja voimaa. On niin vähän vihollisuutta saatanaa ja hänen tekojaan kohtaan, koska ollaan niin tietämättömiä hänen voimastaan ja pahuudestaan ja hänen laajaperäisestä taistelustaan Kristusta ja hänen seurakuntaansa vastaan. Tässä monet ovat eksyneet. He eivät tiedä, että heidän vihollisensa on mahtava, pahoja enkeleitä johtava kenraali, joka hyvin laadituin suunnitelmin ja taitavin liikkein taistelee Kristusta vastaan estääkseen sielujen pelastusta. Kristityiksi tunnustautuvien joukossa ja evankeliumin julistajienkin keskuudessa kuulee tuskin mainittavankaan saatanaa, lukuunottamatta ehkä satunnaista mainintaa saarnatuolissa. He sivuuttavat todistukset hänen jatkuvasta toiminnastaan ja menestyksestään, he väheksyvät monia varoituksia hänen ka-valuudestaan ja näyttävät jättävän huomioon ottamatta hänen olemassaolonsakin.

Ihmisten ollessa tietämättömiä saatanan juonista hän on heidän kintereillään joka hetki. Tämä [24] valpas vihollinen on saapuvilla kotielämän eri alueilla, kaupunkiemme jokaisella kadulla, kirkoissa, kansallisissa neuvottelukokouksissa, oikeudenistunnoissa hämmentäen, pettäen, johtaen harhaan, kaikkialla turmellen miesten, naisten ja lasten sielut ja ruumiit, hajottaen perheitä, kylväen vihaa, kateutta, epäsopua, kapinahenkeä ja murhaa. Kristitty maailma näyttää pitävän näitä asioita aivan kuin Jumalan määrääminä ja pakollisina.

Paholaisen keinoja ihmisen pettämiseksi

Saatana koettaa alati saada valtaansa Jumalan kansan murtamalla ne esteet, jotka erottavat sen maailmasta. Muinainen Israel houkuteltiin syntiin, kun se uhka-rohkeasti asettui kiellettyyn yh-teyteen pakanain kanssa. Samalla tavalla nykyistäkin Israelia[*]on johdettu harhaan. On uskottomia, »joiden mielet tämän maailman jumala on niin sokaissut, ettei heille loista valkeus, joka lähtee Kristuksen kirkkauden evanke-liumista, hänen, joka on Jumalan kuva» (2 Kor. 4: 4). Kaikki, jotka eivät päättävästi seuraa Kristusta, palvelevat saatanaa. Uudestisyntymätön sydän rakastaa syntiä ja on taipuvainen hellimään ja puolustamaan sitä. Uudestisyntynyt sydän vihaa syntiä ja taistelee päättävästi sitä vastaan. Kun kristityt valitsevat jumalattomien ja epäuskoisten seuran, he asettavat itsensä kiusauksille alttiiksi. Saatana kätkee itsensä ja vetää salaa verhon heidän silmilleen. He eivät voi käsittää, että sellaisen seuran uskotaan vahingoittavan heitä. Kun heidän luonteensa, sanansa ja tekonsa jatkuvasti mukautuvat maailman mukaan, he tulevat yhä sokeammiksi.

Mukautuminen maailman tapoihin tekee seurakunnasta maailmallisen; se ei milloinkaan käännä maailmaa Kristuksen puoleen. Tuttavallinen seurustelu synnin kanssa saattaa sen ehdottomasti näyttämään vähemmän vastenmieliseltä. Se, joka rupeaa seurustelemaan saatanan palvelijain kanssa, lakkaa pian pelkäämästä heidän herraansa. Kun me velvollisuuden tiellä joudumme koetukseen kuten Daniel kuninkaan hovissa, voimme olla varmoja siitä, että Jumala on meitä suojeleva, mutta jos me itse asetumme kiusattaviksi, me lankeamme ennemmin tai myöhemmin.

Kiusaaja toimii usein menestyk-sellisimmin niiden kautta, joita vähimmin epäillään hänen valvon-tansa alaisiksi. Lahjakkaita ja oppineita ihaillaan ja kunnioitetaan, ikään kuin nämä ominaisuudet voisivat hyvittää Jumalan pelon puuttumisen tai oikeuttaa ihmiset saamaan osakseen hänen suosionsa. Kyvyt ja sivistys sellaisinaan ovat Jumalan lahjoja, mutta kun ne pannaan korvaamaan hurskautta ja kun ne sen sijaan että lähentäisivät ihmisiä Jumalaan, loitontavat heitä hänestä, silloin niistä tulee kirous ja ansa. Monen mielestä kaiken, mikä näyttää kohteliaalta ja hienolta käytökseltä, täytyy jossakin mielessä olla lähtöisin Kristuksesta. Koskaan ei ole tehty suurempaa

[*]Kirjoittaja tarkoittaa kristillistä seurakuntaa(suom. huom.).

[25]

erehdystä. Näiden ominaisuuksien tulisi kaunistaa jokaisen kristityn luonnetta, sillä niillä olisi voimakas vaikutus oikean uskonnon eduksi. Mutta ne on pyhitettävä Jumalalle; muuten nekin joutuvat edistämään pahaa. Moni sivistynyt ja hienokäytöksinen henkilö, joka ei haluaisi alentua tekemään sellaista, mitä yleensä pidetään moraalittomana, on vain hiottu ase saatanan käsissä. Hänen vaikutuksensa ja esimerkkinsä petollinen luonne tekee hänet vaarallisemmaksi viholliseksi Kristuksen asialle, kuin ovat tie-tämättömät ja sivistymättömät.

Hartaasti rukoilemalla ja Juma-lassa kiinni riippumalla Salomo saavutti viisauden, joka herätti maailman ihmettelyä ja ihailua. Mutta kun hän kääntyi pois voimansa lähteestä ja alkoi luottaa itseensä, hän joutui kiusauksen saaliiksi. Silloin nämä kuninkaista viisaimmalle annetut ihmeelliset kyvyt tekivät hänet vain tehokkaammaksi sielujen vihollisen edustajaksi.

Taistelu pimeyden valtoja vastaan

Älkööt kristityt koskaan unohtako, että heillä »ei ole taistelu verta ja lihaa vastaan, vaan hallituksia vastaan, valtoja vastaan, tässä pimeydessä hallitsevia maailman-valtiaita vastaan, pahuuden hen-kiolentoja vastaan taivaan ava-ruuksissa » (Ef. 6: 12), vaikka saa-tana koettaakin jatkuvasti peittää heiltä tämän tosiasian. Vuosisatojen takaa kantautuu meidänkin ajallemme innoitettu varoitus: »Olkaa raittiit, valvokaa. Teidän vastustajanne, perkele, käy ympäri niinkuin kiljuva jalopeura, etsien, kenen hän saisi niellä» (1 Piet. 5: 8). »Pukekaa yllenne Jumalan koko sota-asu voidaksenne kestää perkeleen kavalat juonet » (Ef. 6:11).

Aina Aadamin päivistä meidän aikaamme asti suuri vihollisemme on käyttänyt valtaansa sortamiseen ja hävittämiseen. Nyt hän valmistuu viimeiseen taisteluunsa seurakuntaa vastaan. Kaikki, jotka koettavat seurata Jeesusta, joutuvat taistelemaan tätä armotonta vihollista vastaan. Mitä enemmän kristitty on jumalallisen esikuvansa kaltainen, sitä varmemmin hän joutuu saatanan hyökkäysten kohteeksi. Kaikki, jotka toimivat innokkaasti Jumalan asiassa koettaen paljastaa saatanan petoksia ja esittää Kristusta kansalle, voivat Paavalin tavoin todistaa, että he palvelevat Herraa kaikessa nöyryydessä monin kyynelin ja kiusauksin.

Saatana ahdisti Kristusta voimakkaimmilla ja kavalimmilla kiusauksillaan, mutta kaikki hänen hyökkäyksensä torjuttiin. Nuo taistelut taisteltiin meidän tähtemme, ja Kristuksen voitot tekevät voiton meillekin mahdolliseksi. Kristus antaa voimaa kaikille, jotka sitä etsivät. Saatana ei voi voittaa ketään ilman hänen omaa suostumustaan. Kiusaajalla ei ole valtaa hallita tahtoa eikä pakottaa ihmistä syntiin. Hän voi vaivata, mutta hän ei voi saastut-taa. Hän voi aiheuttaa tuskaa, mutta ei tahroja. Kristuksen voiton tulisi rohkaista hänen seuraajiaan taistelemaan miehekkäästi syntiä ja saatanaa vastaan. [26]

Luku 3—Pahojen henkien toiminta

Yhteys näkyvän ja näkymättömän maailman välillä, Jumalan enkelien palvelus ja pahojen henkien toiminta on selvästi ilmaistu Raamatussa ja erottamattomasti liitetty ihmiskunnan historiaan. Nykyään pyritään yhä enemmän epäilemään pahojen henkien olemassaoloa, samalla kun monet pitävät autuudenperijöitä palvelemaan lähetettyjä pyhiä enkeleitä (ks. Hebr. 1: 14) kuolleiden ihmisten henkinä. Mutta Raamattu ei opeta vain sekä hyvien että pahojen enkelien olemassaoloa, vaan esittää kumoamattoman todistuksen siitä, että ne eivät ole vainajien henkiä.

Raamatun opetus enkeleistä

Enkelit olivat olemassa ennen ih-misen luomista, sillä maan perus-tuksia laskettaessa »aamutähdet kaikki iloitsivat ja kaikki Jumalan pojat riemuitsivat» (Job. 38: 7). Ihmisen lankeemuksen jälkeen lähetettiin enkeleitä vartioimaan elämän puuta. Tämä tapahtui ennen kuin yksikään ihminen oli kuollut. Enkelit ovat ihmistä korkeampia olentoja, sillä psalmirunoilija sanoo Jumalan tehneen ihmisen vähän vähemmäksi enkeleitä (Ps. 8: 6; engl. käännös).

Raamattu antaa meille tietoja näiden taivaallisten olentojen lu-vusta, voimasta ja kirkkaudesta, heidän yhteydestään Jumalan hallitukseen sekä myös heidän suhteestaan pelastustyöhön. »Herra on pystyttänyt istuimensa taivaisiin, ja hänen kuninkuutensa hallitsee kaikkia » (Ps. 103: 19). Ja profeetta sanoo: »Minä kuulin monien enkelien äänen valtaistuimen ja olentojen ja vanhinten ympäriltä » (Ilm. 5: 11). Kuningasten Kuninkaan valtaistuimen luona he palvelevat - nuo »väkevät sankarit», jotka tekevät hänen tahtonsa ja täyttävät hänen käskynsä, kun kuulevat hänen sanansa äänen. Profeetta Daniel näki kymmenen tuhatta kertaa kymmenen tuhatta ja tuhannen tuhatta taivaan sanansaattajaa (Dan 7: 10). Apostoli Paavali kirjoittaa enkelien »lukemattomasta » joukosta (Hebr. 12: 22, engl. käännös). Jumalan lähetteinä he kiitävät eteenpäin ja ovat »nähdä kuin salamanleimaus ». Niin häikäisevä on heidän kirkkautensa ja niin nopea heidän lentonsa. Enkeli, joka ilmestyi Vapahtajan haudal [27] le, »oli näöltään niinkuin salama, ja hänen vaatteensa olivat valkeat kuin lumi. Ja häntä peljästyen vartijat vapisivat ja kävivät ikäänkuin kuolleiksi» (Matt. 28: 3, 4). Kun Sanherib, tuo ylpeä assyrialainen, halvensi ja pilkkasi Jumalaa sekä uhkasi Israelia hävityksellä, niin »sinä yönä Herran enkeli lähti ja löi Assurin leirissä sata kahdeksankymmentä viisi tuhatta miestä ». Enkeli »tuhosi kaikki sotaurhot, ruhtinaat ja päälliköt Assurin kuninkaan leirissä, niin että hän häpeä kasvoillaan palasi takaisin maahansa» (2 Kun. 19: 35; 2 Aikak. 32: 21).

Enkeleitä lähetettiin armon viejinä Jumalan lasten luo: viemään siunauslupauksia Aabrahamille; pelastamaan vanhurskasta Lootia hukkumasta Sodoman tuleen; Elian luo, kun hän oli nääntymäisillään väsymykseen ja nälkään erämaassa; Elisan luo ympäröimään tulisin vaunuin ja hevosin sen pienen kaupungin, jossa hän oli vihollistensa piirittämänä; Danielin luo, kun hän rukoili Jumalalta viisautta pakanallisen kuninkaan hovissa tai oli heitetty jalopeurain saaliiksi; Pietarin luo hänen ollessaan kuolemaan tuomittuna Herodeksen vankilassa; vankien luo Filippiin; Paavalin ja hänen seuralaistensa luo merelle myrskyisenä yönä; valmistamaan Korneliusta vastaanottamaan evankeliumia; lähettämään Pietaria viemään pelastussanomaa tuntemattomalle pakanalle. Näin ovat pyhät enkelit kaikkina aikoina palvelleet Jumalan kansaa.

Jokaiselle Kristuksen seuraajalle on määrätty suojelusenkeli. Nämä taivaalliset vartijat suojelevat vanhurskaita pahan vallalta. Tämän saatana itse tunnusti sanoessaan: »Suottako Job pelkää Jumalaa? Olethan itse kaikilta puolin suojannut hänet, hänen talonsa ja kaiken, mitä hänellä on» (Job. 1: 9, 10). Se toiminta, minkä välityksellä Jumala varjelee kansaansa, ilmenee psalmin sanoista: »Herran enkeli asettuu niiden ympärille, jotka häntä pel-käävät, ja pelastaa heidät» (Ps. 34: 8). Vapahtaja sanoi puhuessaan häneen uskovista: »Katsokaa, ettette halveksu yhtäkään näistä pienistä; sillä minä sanon teille, että heidän enkelinsä taivaissa näkevät aina minun Isäni kasvot, joka on taivaissa » (Matt. 18: 10). Niillä enkeleillä, jotka on määrätty palvelemaan Jumalan lapsia, on kaikkina aikoina pääsy hänen eteensä.

Täten Jumalan lapsille, jotka ovat alttiina pimeyden ruhtinaan petolliselle vaikutukselle ja väsy-mättömälle häijyydelle sekä tais-telussa kaikkien pahuuden voimien kanssa, luvataan taivaan enkelien lakkaamaton suojelus. Tätä lupausta ei ole annettu tarpeettomasti. Jumala on antanut lapsilleen vakuutuksen suosiostaan ja suojeluksestaan sen tähden, että he joutuvat tekemisiin voimakkaiden pahuuden henki-olentojen kanssa. Näiden lukuisien, päättäväisten ja väsymättömien henkien pahuudesta ja voimasta ei kukaan voi turvallisesti olla tietämätön tai välinpitämätön.

Pahat henkiolennot

Pahat henkiolennot luotiin alussa [28] synnittömiksi ja luonnoltaan, voi-maltaan ja kirkkaudeltaan sa-manlaisiksi kuin ne pyhät olennot, jotka nyt ovat Jumalan lähetteinä. Mutta kun synti on heidät turmellut, he ovat ottaneet yhteiseksi tehtäväkseen Jumalan häpäisemisen ja ihmisten tuhoamisen. Osallisina saatanan kanssa hänen kapinaansa ja hänen kanssaan taivaasta karkotettuina he ovat kaikkina aikoina toimineet yhdessä hänen kanssaan hänen taistelussaan Jumalan arvovaltaa vastaan. Raamatussa kerrotaan heidän liitostaan ja hallituksestaan, heidän erilaisista järjestöistään, heidän älykkyydestään ja petollisuudestaan sekä heidän pahoista aikeistaan ihmisten rauhan ja onnen häiritsemiseksi.

Vanhan testamentin historiassa on joitakin mainintoja pahojen henkiolentojen olemassaolosta ja toiminnasta, mutta huomattavimmalla tavalla he ilmaisivat voimansa sinä aikana, jolloin Kristus oli maan päällä. Kristus oli tullut toteuttamaan sitä suunnitelmaa, joka oli laadittu ihmisen pelastamiseksi, ja saatana päätti puolustaa maailman hallitsemisoikeuttaan. Hänen oli onnistunut vakiinnuttaa epäjumalanpalvelus kaikkialla maan päällä, lukuunottamatta Palestiinaa. Tähän maahan, joka ei ollut kokonaan alistunut kiusaajan vallan alle, Kristus tuli tuomaan taivaan valoa. Täällä kaksi kilpailevaa valtaa vaati itselleen yliherruutta. Jeesus ojensi rakastavat kätensä kutsuen kaikkia, jotka halusivat saada anteeksiannon ja rauhan hänessä. Pimeyden joukot näkivät, ettei heidän valtansa ollutkaan rajaton, ja he ymmärsivät, että jos Kristuksen lähetystoiminta menestyisi, heidän valtakautensa päättyisi pian. Saatana raivosi niin kuin kahlehdittu leijona ja näytti uhmaavasti valtaansa, joka hänellä oli ihmisten ruumiisiin samoin kuin sieluihin.

Uudessa testamentissa osoitetaan selvästi, että monet ihmiset ovat olleet pahojen henkien riivaamia. Sillä tavalla vaivatut henkilöt eivät kärsineet yksinomaan luonnollisten syiden aiheuttamasta sairaudesta. Kristus tiesi täydellisesti, minkä kanssa hän oli tekemisissä, ja oli selvillä paholaisen välittömästä läsnäolosta ja toiminnasta.

Esimerkkejä riivaajahenkien toiminnasta

Sattuva esimerkki riivajien luku-määrästä, vallasta ja häijyydestä sekä Kristuksen voimasta ja lau-peudesta on Raamatun kertomuk-sessa paholaisten riivaamien pa-rantamisesta Gadarassa. Nuo kurjat mielipuolet mursivat kaikki esteet, vääntelivät itseään vihasta vaahdoten, raivosivat, täyttivät il-man huudoillaan, runtelivat itseään ja olivat vaarana kaikille, jotka heidän läheisyyteensä joutuivat. Heidän verta vuotava, rumentunut ruumiinsa ja hämmentynyt mielensä muodostivat pimeyden ruhtinasta miellyttävän näyn. Yksi miehiä vaivaavista riivaajista selitti: »Legio on minun nimeni, sillä meitä on monta » (Mark. 5: 9). Rooman armeijassa legioonaan kuului kolmesta tuhannesta viiteen tuhanteen miestä. Myös saatanan joukot on jär [29] jestetty osastoihin, ja se osasto, johon nämä saastaiset henget kuuluivat, oli vahvuudeltaan le-gioona.

Jeesuksen käskystä pahat henget luopuivat uhreistaan, jotka rauhallisina, nöyrinä ja ymmärtä-väisinä jäivät istumaan Jeesuksen jalkojen juureen. Mutta riivaajien sallittiin syöstä sikalauma järveen, ja kun Gadaran asukkaat pitivät sikojen menetystä suurempana asiana kuin Kristukselta saamiaan siunauksia, he pyysivät jumalallista parantajaa poistumaan heidän alueeltaan. Juuri tähän tulokseen saatana halusi Päästä. Syyttämällä tappiosta Jeesusta hän herätti ihmisissä itsekästä pelkoa ja esti heidät kuuntelemasta hänen sanojaan. Saatana syyttää aina tappioista, onnettomuuksista ja kärsimyksistä kristittyjä sen sijaan että antaisi syyn langeta sinne, mihin se kuuluu - hänelle itselleen ja hänen edustajilleen.

Mutta Kristuksen tarkoituksia ei voitu estää toteutumasta. Hän salli riivaajien hävittää sikalauman ojentaakseen niitä juutalaisia, jotka kasvattivat näitä saastaisia eläimiä voiton tähden. Jos Kristus ei olisi pidättänyt riivaajia, ne olisivat syösseet järveen sekä siat että niiden paimenet ja [30] omistajat. Paimenien ja omistajien säilyminen riippui yksin-omaan siitä, että hän käytti ar-mollisesti voimaansa heidän pelastuksekseen. Tämän sallittiin tapahtua myös sen tähden, että opetuslapset saisivat nähdä saatanan julmuuden sekä ihmisiä että eläimiä kohtaan. Vapahtaja toivoi, että hänen seuraajansa tuntisivat sen vihollisen, joka heidän oli kohdattava, ettei tämä voisi juonillaan heitä pettää ja voittaa. Hän halusi myös, että sen seudun asukkaat näkisivät hänen kykynsä murtaa saatanan kahleet ja vapauttaa hänen vankinsa. Vaikka Jeesus itse lähti sieltä pois, nuo ihmeellisellä tavalla vapautetut miehet jäivät kertomaan hyvänte-kijänsä laupeudesta.

Muitakin samanlaisia tapauksia kerrotaan Raamatussa. Jeesus ajoi sanallaan ulos riivaajan, joka vaivasi ankarasti erään syyrofoinikialaisen vaimon tytärtä (Mark. 7: 25-30). Säälivä Vapahtaja paransi riivatun miehen, joka oli sokea ja mykkä (Matt. 12: 22), samoin nuorukaisen, jonka mykkä henki usein heitti milloin tuleen milloin veteen tuhotakseen hänet (Mark. 9: 17-27), ja myös miehen, joka saastaisen riivaajahengen vaivaamana häiritsi sapatin rauhaa Kapernaumin synagoogassa (Luuk. 4: 33-36). Melkein jokaisessa tapauksessa Kristus puhui riivaajalle kuin järjelliselle olennolle käskien hänen lähteä ulos uhristaan ja kieltäen häntä enää koskaan kiduttamasta uhriaan. Kun Kapernaumin synagoogassa olevat näkivät hänen suuren voimansa, heidät valtasi hämmästys, ja he puhuivat keskenään sanoen: »Mitä tämä puhe on, sillä hän käskee vallalla ja voimalla saastaisia henkiä, ja ne lähtevät ulos» (Luuk. 4: 36).

Riivaajien valtaan joutuneet esitetään yleensä suuresti kärsivinä, mutta tästä säännöstä oli myös poikkeuksia. Jotkut asettuivat vapaaehtoisesti saatanallisen vaikutuksen alaisiksi saadakseen yliluonnollisen voiman. Näillä ei luonnollisesti ollut mitään taistelua pahojen henkien kanssa. Tähän luokkaan kuuluivat ne, joilla oli tietäjähenki - noidat Simon ja Elymas sekä palvelustyttö, joka Filippissä seurasi Paavalia ja Silasta.

Miksi paholaisen olemassaoloa epäillään

Ketkään eivät ole suuremmassa vaarassa pahojen henkien vaiku-tuksen johdosta kuin ne, jotka vastoin useita ja selviä Raamatun todistuksia kieltävät perkeleen ja hänen enkeliensä olemassaolon ja toiminnan. Niin kauan kuin olemme tietämättömiä heidän juonistaan, heillä on siitä verraton etu: monet noudattavat heidän herättämiään mielijohteita, samalla kun luulevat seuraavansa oman viisautensa antamia ohjeita. Tästä syystä saatana meidän lähestyessämme ajan loppua, jolloin hän toimii suurimmalla voimalla pettäen ja hävittäen, levittää kaikkialle sellaista uskoa, ettei häntä ole olemassa. Hänen toimintaperiaatteensa on salata itsensä ja työtapansa.

Suuri pettäjä ei pelkää mitään niin kuin sitä, että me opimme tuntemaan hänen juonensa. Voi- [31] dakseen paremmin salata todellisen luonteensa ja tarkoituksensa hän on saattanut ihmiset esittämään hänet sellaisena, joka ei herätä voimakkaampaa tunnetta kuin ivaa ja halveksimista. Hän on mielissään siitä, että hänet kuvataan naurettavaksi tai inhottavaksi olennoksi, joka on epämuotoinen, puoleksi eläin ja puoleksi ihminen. Hän nauttii, kun kuulee niiden, jotka pitävät itseään ymmärtäväisinä ja valistuneina, leikillään ja piloillaan käyttävän hänen nimeään.

Sen tähden että saatana on äärimmäisen taitavasti naamioinut itsensä, kysytään niin yleisesti: »Onko mitään sellaista olentoa olemassa? » Hänen menestyksestään todistaa sekin, että uskonnollisessa maailmassa niin yleisesti suositaan teorioita, jotka ovat ristiriidassa Raamatun selvimmän todistuksen kanssa. Koska saatana voi helpoimmin hallita niiden mieltä, jotka ovat tietämättömiä hänen vaikutuksestaan, Jumalan sana antaa hänen turmiollisesta toiminnastaan niin monia esimerkkejä, jotka paljastavat meille hänen salaiset sotajoukkonsa ja siten auttavat meitä olemaan varuillamme hänen hyökkäystensä suhteen.

Saatanan ja hänen joukkonsa voima ja häijyys voisivat täydellä syyllä tehdä meidät levottomiksi, ellei Lunastajamme vieläkin suu-rempi voima olisi suojamme ja pe-lastuksemme. Me suljemme huo-lellisesti huoneemme salvoilla ja lukoilla suojellaksemme omai-suuttamme ja elämäämme pahoilta ihmisiltä, mutta me ajattelemme harvoin pahoja enkeleitä, jotka alinomaa tunkeilevat luoksemme ja joiden hyökkäyksiä vastaan meillä ei omassa voimassamme ole mitään puolustuskeinoa. Jos heidän sallittaisiin, he voisivat hämmentää meidän mielemme, vahingoittaa ja kiduttaa meidän ruumistamme sekä tuhota meidän omaisuutemme ja elämämme. He nauttivat vain kurjuudesta ja hävityksestä. Kauhea on niiden tila, jotka vastustavat Jumalan vaatimuksia ja myöntyvät saatanan kiusauksiin, kunnes Jumala jättää heidät pahojen henkien val-taan. Mutta Kristuksen seuraajilla on aina turva hänen suojeluksessaan. Voimallisia enkeleitä lähetetään taivaasta suojelemaan heitä. Paholainen ei voi murtaa sitä vartiota, jonka Jumala on asettanut kansansa ympärille. [32]

Luku 4—Eksyttäjän paulat

Se suuri taistelu, jota on käyty lähes kuusituhatta vuotta Kristuksen ja saatanan välillä, on pian päättyvä. Saatana ponnistelee kaksin verroin kiihkeämmin kuin ennen tehdäkseen tyhjäksi Kristuksen työn ihmisten hyväksi ja vangitakseen sieluja pauloihinsa. Hän koettaa pitää ihmisiä pimeydessä ja katumattomuudessa, kunnes Vapahtajan välitystyö on päättynyt eikä enää ole uhria synnin puolesta.

Kun saatanan vallan vastusta-miseksi ei tehdä mitään erityisiä yrityksiä, kun välinpitämättömyys vallitsee seurakunnassa ja maailmassa, hän on levollinen, sillä hänellä ei ole vaaraa kadottaa niitä, joita hän vankeinaan kuljettaa tahtonsa mukaan. Mutta kun huomio kiintyy ikuisiin asioihin ja kysytään: »Mitä minun on tehtävä, että pelastuisin?» hänkin on saapuvilla ja yrittää mitellä voimiaan Kristuksen voimien kanssa ja vastustaa Pyhän Hengen vaikutusta.

Pettäjän toimien suunnitelmallisuus

Raamattu kertoo, että kun eräässä tilaisuudessa Jumalan enkelit tulivat ja asettuivat Herran eteen, myös saatana tuli heidän joukossaan (Job 1: 6). Hän ei tullut ku-martamaan iankaikkista Kuningasta vaan edistämään omia ilkeitä aikeitaan vanhurskaita vastaan. Samassa tarkoituksessa hän on saapuvilla ihmisten kokoontuessa palvelemaan Jumalaa. Vaikka läsnäolijat eivät häntä näe, hän toimii uutterasti hallitakseen heidän ajatuksiaan. Taitavan kenraalin tavoin hän laatii suunnitelmansa edeltäkäsin. Kun hän näkee Jumalan lähettilään tutkivan Raamattua, hän panee muistiin kansalle esitettävän aiheen. Sitten hän käyttää kaikkea taitoaan ja oveluuttaan tehdäkseen olosuhteet sellaisiksi, ettei sanoma pääse vaikuttamaan niihin, joita hän koettaa tässä asiassa pettää. Sitä, joka eniten tarvitsee varoitusta, vaaditaan osallistumaan johonkin liiketoimeen, jossa hänen läsnäolonsa on välttämätön, tai jokin muu asia estää häntä kuulemasta niitä sanoja, jotka voisivat olla hänelle elämän tuoksu elämäksi.

Saatana näkee myös Jumalan palvelijain huolestumisen ihmisiä [33] peittävästä hengellisestä pimey-destä. Hän kuulee heidän hartaat rukouksensa heidän pyytäessään Jumalan armoa ja voimaa vä-linpitämättömyyden, kevytmieli-syyden ja toimettomuuden lu-mouksen murtamiseen. Silloin hän käyttää juoniaan uudella innolla. Hän houkuttelee ihmisiä hemmottelemaan ruokahalua tai jollakin muulla tavalla tyydyttä-mään itseään ja siten heikentää heidän vastaanottokykynsä, niin että he eivät voi kuulla niitä asioita, joita heidän ennen kaikkea muuta tulisi oppia.

Saatana tietää hyvin, että kaikki, jotka hän saa laiminlyömään rukouksen ja Raamatun tutkimisen, tulevat hänen hyökkäyksiensä kautta voitetuiksi. Sen tähden hän punoo kaikkia mahdollisia juonia ihmisten mielen kiinnittämiseksi muihin asioihin. Aina on ollut jumalisiksi tunnustautuvia, jotka sen sijaan, että pyrkisivät edistymään totuuden tuntemisessa, tekevät uskonnokseen virheiden etsimisen niiden luonteesta ja uskosta, joiden kanssa he eivät ole samaa mieltä. Sellaiset ovat saata-nan parhaita apureita. Veljien syyttäjiä on paljon, ja he ovat aina toiminnassa, kun Jumala vaikuttaa ja hänen palvelijansa kunnioittavin mielin häntä vilpittömästi palvelevat. He asettavat väärään valoon niiden sanat ja teot, jotka rakastavat ja tottelevat totuutta. Vakavimmat, innokkaimmat ja kieltäytyvimmät Kristuksen palvelijat he esittävät petetyiksi tai pettäjiksi. Heidän tehtävänään on esittää väärin jokaisen oikean ja jalon teon vaikuttimet, levittää vihjailuja ja herättää epäluuloja kokemattomissa. Kaikin kuviteltavissa olevin keinoin he koettavat saada puhtaan ja vanhurskaan näyttämään saastaiselta j a petolliselta.

Mutta kenenkään ei tarvitse tulla petetyksi heidän suhteensa. Voi helposti nähdä, kenen lapsia he ovat, kenen esimerkkiä he seuraavat ja kenen työtä he tekevät. »Heidän hedelmistään te tunnette heidät» (Matt 7: 16). He menette-levät samalla tavalla kuin saatana, tuo katkeroitunut panettelija, »meidän veljiemme syyttäjä» (Ilm 12:10).

Raamatun opetusten vääristely

Suurella pettäjällä on monia asia-miehiä, jotka ovat valmiit esittä-mään kaikenlaisia saatanan pau-loihin kietovia erheitä - harha-oppeja, jotka on sovitettu niiden ihmisten maun ja aseman mukaan, jotka hän haluaa turmella. Hänen tarkoituksensa on tuoda seurakuntaan epäluotettavia, uudestisyntymättömiä henkilöitä, jotka ylläpitävät epäilyä ja epäuskoa ja ovat esteenä kaikille, jotka haluavat nähdä Jumalan työn edistyvän ja itse edistyä sen mu-kana. Monet, joilla ei ole todellista uskoa Jumalaan ja hänen sanaansa, myöntyvät muutamiin totuuden periaatteisiin, ja heitä pidetään kristittyinä. Näin heillä on tilaisuus esittää erheensä Raamatun oppeina.

Se käsitys, että on yhdentekevää, mitä ihminen uskoo, on saatanan menestyksekkäimpiä petoksia. Hän tietää, että totuus, joka vastaanotetaan totuuden rakkau- [34] dessa, pyhittää vastaanottajan sielun. Sen tähden hän koettaa alati korvata sen väärillä teorioilla, taruilla ja vieraalla evankeliumilla. Alusta alkaen Jumalan palvelijat ovat taistelleet vääriä opettajia vastaan, ei vain heidän turmeltuneisuutensa tähden vaan sen tähden, että he ovat juurruttaneet ihmisiin sielua turmelevia valheita. Elia, Jeremia ja Paavali vastustivat lujasti ja pelottomasti niitä, jotka käänsivät ihmisiä pois Jumalan sanasta. Nämä pyhät totuuden puolustajat eivät suosineet sellaista vapaamielisyyttä, joka pitää oikeaa kristillistä uskoa vähäpätöisenä asiana.

Ne epämääräiset ja mielikuvi-tukselliset Raamatun selitykset ja monet ristiriitaiset kristillistä uskoa koskevat teoriat, joita tavataan kristityssä maailmassa, ovat lähtöisin suuresta vastustajastamme, joka koettaa hämmentää ihmisten mielen, niin että he eivät erota totuutta. Ja se eripuraisuus ja hajaannus, joka vallitsee kris-tinuskoa tunnustavien kirkkokuntien keskuudessa, johtuu suuressa määrin vallitsevasta tavasta vääristellä Raamatun kirjoituksia, niin että ne saataisiin tukemaan suosittua teoriaa. Monet etsivät Raamatusta sellaista, mikä on eriskummallista ja harvinaista, sen sijaan että nöyrin sydämin huolellisesti tutkisivat Jumalan sanaa oppiakseen tuntemaan hänen tahtonsa.

Saadakseen tukea erheellisille opeille tai epäkristillisille tavoille jotkut käyttävät yhteydestään ir-rotettuja raamatunkohtia ja kenties lainaavat puoli jaetta kantansa tueksi, kun pois jätetty osa muuttaisi ajatuksen aivan päinvastaiseksi. Viekkaina kuin käärme he asettuvat sellaisten hajanaisten lausuntojen taakse, jotka on sovitettu heidän lihallisten himojensa mukaisiksi. Siten monet väärentävät tahallaan Jumalan sanaa. Toiset taas, joilla on vilkas mielikuvitus, turvautuvat Raamatun vertauskuviin, selittävät ne omien päähänpistojensa mukaan välittämättä Raamatun todistuksista - vaikka Raamattu on oma selittäjänsä - ja sitten he esittävät mielijohteensa Raamatun oppina.

Milloin hyvänsä Raamattua ryh-dytään tutkimaan ilman rukoilevaa, nöyrää ja oppivaista mieltä, ymmärretään väärin niin hyvin selvimmät ja yksinkertaisimmat kuin vaikeimmatkin kohdat. Paa-villisen kirkon johtajat valitsevat sellaisia Raamatun osia, jotka par-haiten soveltuvat heidän tarkoi-tuksiinsa, selittävät ne oman mie-lensä mukaan ja sitten esittävät ne kansalle, samalla kun kieltävät siltä oikeuden tutkia Raamattua ja ymmärtää sen pyhiä totuuksia. Kansalle on annettava koko Raa-mattu juuri sellaisena kuin se on. Olisi parempi, ettei ihmisille ope-tettaisi Raamattua lainkaan kuin että pyhien kirjoitusten opetukset esitetään heille niin karkeasti vääristeltyinä.

Raamattu oli aiottu kaikkien niiden oppaaksi, jotka tahtovat oppia tuntemaan Luojansa tahdon. Jumala antoi ihmisille varman profeetallisen sanan. Enkelit ja itse Kristuskin tulivat ilmoittamaan Danielille ja Johannekselle, mitä pian oli tapahtuva. Meidän pelastustamme koskevia tärkeitä [35] asioita ei kätketty salaperäisyyteen. Niitä ei ilmoitettu sillä tavalla, että ne hämmentäisivät ja johtaisivat harhaan vilpittömiä totuuden etsijöitä. Herra sanoo profeetta Habakukin kautta: »Kirjoita näky ja piirrä selvästi tauluihin, niin että sen voi juostessa lukea » (Hab. 2: 2). Jumalan sana on selvä kaikille, jotka sitä rukoilevin sydämin tutkivat. Jokainen vilpitön sielu pääsee totuuden valoon. »Vanhurskaalle koittaa valkeus» (Ps. 97: 11). Mikään seurakunta ei voi edistyä pyhyydessä, elleivät sen jäsenet etsi totuutta niin kuin kätkettyä aarretta.

Selittäessään olevansa vapaita ihmiset sulkevat silmänsä vastustajan juonilta, samalla kun tämä kaiken aikaa työskentelee aikeittensa toteuttamiseksi. Kun hänen onnistuu asettaa ihmisten teoriat Raamatun tilalle, syrjäytetään Jumalan laki, ja seurakunnat joutuvat synnin orjuuteen, vaikka väittävät olevansa vapaita.

Inhimillisen tiedon rajallisuus

Tieteellinen tutkimus on tullut monille kiroukseksi. Jumala on sallinut valovirran tulla maailmaan niiden keksintöjen kautta, joita on tehty tiedon ja taidon eri aloilla. Mutta lahjakkaimmatkin tutkijat joutuvat harhaan yrittäessään selvittää tieteen ja Jumalan ilmoituksen välisiä suhteita, ellei Jumalan sana saa ohjata heitä heidän tutkimuksissaan.

Inhimillinen tieto sekä aineellisista että hengellisistä asioista on yksipuolista ja puutteellista, Sen tähden monet eivät voi saada tieteellisiä käsityksiään sopusointuun Raamatun esitysten kanssa. Monet hyväksyvät pelkät teoriat ja teoreettiset ajatusrakennelmat tieteellisinä totuuksina ja ajattelevat, että Jumalan sanaa tulee koetella »tiedon nimellä kulkevan valhetiedon » väitteillä (1 Tim. 6: 20). Luoja ja hänen tekonsa ovat heidän käsityskykynsä yläpuolella, ja kun he eivät voi selittää niitä luonnon lakien avulla, he pitävät Raamatun historiaa epäluotettavana. Ne, jotka epäilevät Vanhan ja Uuden testamentin kertomusten luotettavuutta, menevät usein askeleen pitemmälle ja epäilevät Jumalan olemassaoloa sekä uskovat luonnolla olevan ääretön voima. Hylättyään ankkurinsa he ovat jääneet harhailemaan ja ajelehtimaan epäuskon kareille.

Siten monet eksyvät pois uskosta. Perkele on johtanut heidät harhaan. Ihmiset ovat yrittäneet olla viisaampia kuin heidän Luojansa. Inhimillinen filosofia on koettanut tutkia ja selittää salaisuuksia, jotka eivät paljastu milloinkaan, eivät iankaikkisuudessakaan. Jos ihmiset vain tutkisivat ja ymmärtäisivät, mitä Jumala on ilmoittanut itsestään ja tarkoituksistaan, he saisivat sellaisen näkemyksen Jumalan kunniasta, majesteettiudesta ja voimasta, että he tuntisivat oman pienuutensa ja tyytyisivät siihen, mitä Jumala on ilmoittanut heille ja heidän lapsilleen.

Saatanan petosten mestarinäyte on se, että hän johtaa ihmiset suorittamaan tutkimuksia ja esit-tämään otaksumia asioista, joita Jumala ei ole ilmoittanut ja joita hän ei tarkoita meidän ymmärret- [36] [37] täväksemme. Juuri tällä tavalla Lucifer kadotti paikkansa taivaassa. Hän tuli tyytymättömäksi, koska hänelle ei uskottu Jumalan suunnitelmien kaikkia salaisuuksia, eikä hän ensinkään kiinnittänyt huomiota siihen, mikä oli ilmoitettu hänen omasta työstään hänelle annetussa korkeassa asemassa. Herättämällä samanlaista tyytymättömyyttä hänen johdossaan olevissa enkeleissä hän sai aikaan heidän lankeemuksensa. Nyt hän koettaa täyttää ihmiset samalla hengellä ja saa heidätkin väheksymään Jumalan selviä käs-kyjä.

Monien suosimia oppeja

Ne, jotka ovat haluttomia vas-taanottamaan Raamatun selviä, kohti käyviä totuuksia, etsivät jatkuvasti omaatuntoa rauhoittavia, miellyttäviä taruja. Mitä vä-hemmän hengellisyyttä, itsensä kieltämistä ja nöyryyttä esitetyt opit vaativat, sitä suosiollisemmin he ottavat ne vastaan. Nämä henkilöt alentavat henkiset kykynsä palvelemaan aistillisia haluja. Omasta mielestään liian viisaina tutkimaan Raamattua katuvalla mielellä ja Jumalan johdatusta hartaasti rukoillen heillä ei ole suojaa erehdystä vastaan. Saatana on valmis täyttämään heidän sydämensä toiveen ja pettää heidät, niin että he hyväksyvät erehdyksen totuutena. Tällä tavalla paavillinen kirkko pääsi hallitsemaan ihmisten mieltä. Hylätessään totuuden, koska se tuo mukanaan ristin, protestantit kulkevat samaa tietä. Kaikki, jotka laiminlyövät Jumalan sanan oman mukavuutensa tähden ja sen tähden, etteivät joutuisi ristiriitaan maailman kanssa, tulevat hyväksymään tuomittavia harhaoppeja uskon-nollisina totuuksina. Ne, jotka ta-hallaan hylkäävät totuuden, hy-väksyvät kaikki ajateltavissa olevat erheet. Se, joka kauhistuu jotakin harhakäsitystä, vastaanottaa mielellään toisen. Apostoli Paavali puhuu sellaisista, »jotka joutuvat kadotukseen, sentähden etteivät ottaneet vastaan rakkautta totuuteen, voidaksensa pelastua», ja jatkaa: »Sentähden Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen, että kaikki ne tuomittaisiin, jotka eivät ole uskoneet totuutta, vaan mielistyneet vääryyteen » (2 Tess. 2: 10-12). Kun olemme saaneet tällaisen varoi-tuksen, velvollisuutemme on huo-lellisesti harkita, mitä oppeja me hyväksymme. [38]

Suuren pettäjän menestyksellisimpiä keinoja ovat spiritismin petolliset opit ja valheelliset ihmeet. Valkeuden enkeliksi pukeutuneena hän levittää verkkonsa vähimmin epäiltyihin paikkoihin. Jos ihmiset vain tutkisivat Jumalan sanaa hartaasti rukoillen Jumalalta apua sen ymmärtämiseen, heitä ei jätettäisi pimeyteen hyväksymään vääriä oppeja. Mutta hylätessään totuuden he joutuvat petoksen uhreiksi.

Toinen vaarallinen erhe on oppi, joka kieltää Kristuksen jumaluuden väittäen, ettei hän ollut olemassa ennen tähän maailmaan tuloaan. Tätä teoriaa suosii suuri joukko ihmisiä, jotka sanovat uskovansa Raamattuun. Mutta se on suoranaisessa ristiriidassa Vapah-tajamme selvimpien lausuntojen kanssa, jotka koskevat hänen suh-dettaan Isään, hänen jumalallista luonnettaan ja hänen ennaltaoloaan. Sitä ei voi ottaa vastaan vääntämättä kieroon Raamatun kirjoituksia mitä karkeimmalla tavalla. Se ei ainoastaan madalla ihmisten käsitystä lunastustyöstä vaan myös rikkoo perustukset us-kolta Raamattuun Jumalan ilmoi-tuksena. Samalla kun se siten tulee vaarallisemmaksi, se tulee myös vaikeammaksi vastustaa. Jos ihmiset hylkäävät innoitetun sanan todistukset Kristuksen jumaluudesta, heidän kanssaan on turha keskustella tästä asiasta, sillä sitovinkaan perustelu ei voisi heitä vakuuttaa. »Luonnollinen ihminen ei ota vastaan sitä, mikä Jumalan Hengen on; sillä se on hänelle hullutus, eikä hän voi sitä ymmärtää, koska se on tutkisteltava hengellisesti » (1 Kor. 2: 14). Kellään, joka suosii tätä väärää oppia, ei voi olla oikeaa käsitystä Kristuksen luonteesta tai lähetys-tehtävästä eikä Jumalan suuresta suunnitelmasta ihmisen pelasta-miseksi.

Hyvin petollinen ja turmiollinen on myös se nopeasti leviävä usko, ettei saatanaa ole olemassa per-soonallisena olentona vaan että tätä nimitystä käytetään Raamatussa vain kuvaamaan ihmisten pahoja ajatuksia ja haluja.

Se kansan suosimista saarnatuoleista laajalle levinnyt oppi, että Kristuksen toinen tuleminen merkitsee hänen tulemistaan jo-kaisen yksilön luo kuolemassa, on keksintö, joka kääntää ihmisten mielen pois hänen persoonallisesta tulemisestaan taivaan pilvissä. Saatana on siten useiden vuosien aikana sanonut: »Katso, hän on kammiossa » (Matt. 24: 23-26), ja monet sielut ovat joutuneet kado-tukseen hyväksyttyään tämän pe-toksen.

Maailmallinen viisaus opettaa myös, että rukoileminen ei ole välttämätöntä. Tiedemiehet väit-tävät, ettei rukoukseen voi tulla mitään todellista vastausta, sillä se olisi luonnonlakien syrjäyttämistä, ihme, eikä ihmeitä tapahdu. He sanovat, että maailmankaikkeutta hallitsevat määrätyt lait, eikä Jumala tee mitään vastoin näitä lakeja. Siten he esittävät Jumalan omien lakiensa sitomaksi, aivan kuin jumalalliset lait voisivat rajoittaa Jumalan vapautta. Sellainen oppi on ristiriidassa Raamatun todistuksen kanssa. Ei-vätkö Kristus ja hänen apostolinsa tehneet ihmeitä? Sama säälivä Vapahtaja elää vieläkin, ja hän on [39] nyt yhtä halukas kuuntelemaan uskon rukouksia kuin vaeltaessaan näkyvänä ihmisten keskellä. Luonnollinen toimii yhdessä yli-luonnollisen kanssa. Osana Jumalan suunnitelmasta on antaa vastauksena uskon rukoukseen sellaista, mitä hän ei antaisi, jos emme rukoilisi.

Raamatun kirjoitusten epäily

Lukemattomat väärät opit ja mie-likuvitukselliset käsitykset voittavat alaa kristillisissä kirkkokunnissa. On mahdotonta arvioida yhden Jumalan sanan asettaman rajamerkin siirtämisestä koituvia pahoja seurauksia. Harvat niistä, jotka rohkenevat tällaista tehdä, pysähtyvät yhden ainoan totuuden hylkäämiseen. Useimmat jatkavat menettelyään ja syrjäyttävät totuuden periaatteen toisensa jälkeen, kunnes tulevat täysin uskottomiksi.

Yleisen teologian erehdykset ovat tehneet epäilijöitä monista, jotka muuten olisivat saattaneet uskoa Raamattuun. Heidän on mahdotonta hyväksyä oppeja, jotka loukkaavat heidän tuntoaan oikeudesta, laupeudesta ja hyvyydestä. Kun näitä oppeja esitetään raamatullisina, he kieltäytyvät tunnustamasta Raamattua Jumalan sanaksi.

Juuri tähän saatana pyrkiikin. Hän ei halua mitään enemmän kuin hävittää luottamuksen Jumalaan ja hänen sanaansa. Saatana johtaa epäilijöiden suurta joukkoa, ja ponnistaen voimansa äärimmilleen hän houkuttelee sieluja riveihinsä. Epäily on tullut muotiasiaksi. On suuri joukko niitä, jotka epäilevät Jumalan sanaa samasta syystä kuin on epäilty itse Jumalaakin - synnistä nuhtelemisen ja synnin tuomitsemisen tähden. Ne, jotka eivät halua noudattaa sen määräyksiä, koettavat kukistaa sen arvovallan. He lukevat Raamattua tai kuuntelevat sen opetuksia saarnatuolista julistettuina vain löytääkseen virheitä Raamatusta tai saarnasta. Useat tulevat epäuskoisiksi, kun koettavat puhdistaa ja puolustaa itseään laiminlyödessään velvollisuutensa. Toiset ottavat epäilevän asenteen ylpeyden ja velttouden tähden. Kun he ovat liian mukavuuttarakastavia tehdäkseen itsensä huomatuiksi suorittamalla jotakin arvokasta, mikä vaatii ponnistusta ja itsensä kieltämistä, he koettavat saada viisaan maineen arvostelemalla Raamattua. Tässä kirjassa on paljon sellaista, mitä rajoitettu mieli ei voi käsittää, ellei jumalallinen viisaus sitä valaise, ja tästä he ottavat aiheen arvostelemiseen. On monia, jotka näyttävät pitävän epäuskon, epäilyn ja jumalkielteisyyden puolella olemista ansiona. Mutta saatetaan havaita, että sellaisten henkilöiden toimintaa ohjaavat näennäisen suoruuden alla oleva itseluottamus ja ylpeys. Monet nauttivat siitä, että löytävät Raamatusta sellaista, mikä saattaa toiset ymmälle. Jotkut aluksi arvostelevat ja tekevät vääriä johtopäätöksiä yksinomaan riidan halusta. He eivät huomaa, että he siten kietoutuvat linnustajan paulaan. Mutta kun he ovat julkisesti ilmaisseet epäuskoa, heistä tuntuu, että heidän täytyy puolustaa kantaansa. [40] Näin he liittyvät jumalattomiin ja sulkevat itseltään paratiisin portit.

Ovi avoinna epäilyyn ja uskoon

Jumala on sanassaan antanut riit-tävästi todistuksia sen jumalallisesta luonteesta. Meidän pelastustamme koskevat suuret totuudet on siinä esitetty selvästi. Jokainen voi ymmärtää ne Pyhän Hengen avulla, joka on luvattu kaikille, jotka sitä vilpittömästi anovat. Jumala on antanut ihmisille lujan perustuksen, jolle he voivat perustaa uskonsa.

Ihmisen rajoitettu järki ei kui-tenkaan kykene täydellisesti kä-sittämään iankaikkisen Jumalan suunnitelmia ja tarkoituksia. Me emme voi koskaan tutkimustemme avulla saada selville Jumalan olemusta. Emme saa yrittää itse-varmasti nostaa sitä esirippua, jonka taakse hän kätkee majesteettiutensa. Apostoli huudahtaa: »Kuinka tutkimattomat ovat hänen tuomionsa ja käsittämättömät hänen tiensä» (Room. 11: 33). Me voimme niin paljon ymmärtää hänen menettelyään meidän suh-teemme ja hänen vaikuttimiaan, että voimme nähdä rajattoman rakkauden ja armon yhtyneinä äärettömään voimaan. Meidän tai-vaallinen Isämme järjestää kaiken viisaasti ja vanhurskaasti, eikä meidän tule olla tyytymättömiä ja epäileviä, vaan nöyrtyä kunnioittavasti hänen johtoonsa. Hän ilmoittaa meille aikomuksistaan niin paljon, kuin meidän on hyvä tietää, ja ilmoittamatta jätetyissä asioissa meidän tulee luottaa siihen käteen, joka on kaikkivoipa, ja siihen sydämeen, joka on täynnä rakkautta.

Jumala on antanut riittävästi todistuksia uskon tueksi, mutta hän ei koskaan poista kaikkia epäuskon näennäisiä aiheita. Kaikki, jotka etsivät kaipaamiaan todisteita epäilyjensä voittamiseksi, löytävät niitä. Sellaiset taas, jotka kieltäytyvät uskomasta ja seuraa-masta Jumalan sanaa, kunnes kaikki vastaväitteet on poistettu eikä enää ole mitään mahdollisuutta epäilyyn, eivät koskaan tule valkeuteen.

Epäluottamus Jumalaa kohtaan on uudistumattoman, Jumalalle vihamielisen sydämen luonnollinen asenne. Pyhä Henki herättää uskon, ja se pysyy elinvoimaisena vain silloin, kun sitä vaalitaan. Kukaan ei voi tulla vahvaksi uskossa ilman määrätietoista pyrkimystä. Epäusko vahvistuu, kun sitä suositaan. Jos ihmiset sen sijaan, että pysyisivät niissä todistuksissa, jotka Jumala on antanut heidän uskonsa tueksi, alkavat epäillä ja viisastella, he tulevat huomaamaan, kuinka heidän epäilyksensä jatkuvasti vahvistuvat.

Mutta ne, jotka epäilevät Jumalan lupauksia eivätkä luota hänen armonsa vakuutuksiin, häpäisevät häntä. Heidän vaikutuksensa sen sijaan, että vetäisi toisia Kristuksen luo, pyrkii työntämään heidät poispäin hänestä. He ovat hedel-mättömiä puita, jotka levittävät tummat oksansa laajalle ja riistävät auringon valon muilta kasveilta, niin että ne kuihtuvat ja kuolevat kylmässä varjossa. Näiden ihmisten elämäntyö tulee olemaan alituisena todistuksena heitä vastaan. He kylvävät epäilyn sieme [41] niä, jotka antavat varman sadon.

On vain yksi tie niiden kuljetta-vana, jotka vilpittömästi haluavat vapautua epäilystä. Sen sijaan että epäilevät ja pikkumaisesti arvostelevat sitä, mitä eivät ym-märrä, heidän tulee ottaa vaari siitä valosta, joka heillä jo on, ja he saavat enemmän valoa. Täyttäkööt he jokaisen selvästi käsittämänsä velvollisuuden, ja silloin he tulevat kykeneviksi ymmärtämään ja täyttämään nekin velvollisuudet, joita he nyt epäilevät.

Saatana osaa esittää totuuden väärennyksen niin totuutta muis-tuttavana, että hän saa eksytetyiksi ne, jotka ovat taipuvaisia eksymään, jotka haluavat välttää totuuden vaatimaa kieltäymystä ja uhria. Mutta hän ei voi pitää vallassaan ainoatakaan sellaista sielua, joka vilpittömästi haluaa tuntea totuuden, maksakoon se sitten mitä tahansa. Kristus on totuus ja »valkeus, joka valistaa jokaisen ihmisen » (Joh 1: 9). Totuuden Henki on lähetetty johdattamaan ihmisiä kaikkeen totuuteen, ja Jeesus on julistanut Ju-malan Pojan arvovallalla: »Etsikää, niin te löydätte. » »Jos joku tahtoo tehdä hänen tahtonsa, tulee hän tuntemaan, onko tämä [42] oppi Jumalasta » (Matt. 7: 7;Joh.7:17).

Jumalassa on varma turva

Kristuksen seuraajat tuntevat vähän niitä salajuonia, joita saatana ja hänen joukkonsa punovat heitä vastaan. Mutta hän, jonka valta-istuin on taivaassa, on saattava kaikki nämä juonet palvelemaan hänen syviä tarkoituksiaan. Herra sallii lastensa joutua kiusauksen tulikokeeseen, ei sen tähden, että hän nauttisi heidän hädästään ja kärsimyksistään, vaan siksi, että tämä koetus on välttämätön heidän lopulliselle voitolleen. Hän ei oman kunniansa mukaisesti voi estää heitä joutumasta kiusaukseen, sillä koetuksen tarkoituksena on valmistaa heitä vastustamaan kaikkia pahan viettelyksiä.

Eivät jumalattomat ihmiset ei-vätkä paholaiset voi estää Jumalan työtä tai riistää hänen kansaltaan hänen läsnäoloaan, jos tämä nöyrästi ja katuen tunnustaa ja hylkää syntinsä sekä uskossa pitää kiinni hänen lupauksistaan. Jokaisen kiusauksen, jokaisen vastustavan vaikutuksen, olipa se julkinen tai salainen, voi menestyksellisesti torjua, »ei sotaväellä eikä voimalla, vaan minun Hengelläni, sanoo Herra Sebaot» (Sak. 4: 6).

»Herran silmät tarkkaavat van-hurskaita ja hänen korvansa heidän rukouksiansa - -. Ja kuka on, joka voi teitä vahingoittaa, jos teillä on kiivaus hyvään? » (1 Piet. 3: 12, 13). Kun Bileam runsaan palkkion houkuttelemana käytti manauksia Israelia vastaan ja uhraamalla Herralle koetti saada kirouksen hänen kansansa ylle, Jumalan Henki esti sen pahan, minkä hän halusi julistaa, ja hänen oli pakko huudahtaa: »Kuinka minä kiroaisin sen, jota ei Jumala kiroa, kuinka sadatte lisin sitä, jota ei Herra sadattele?» »Suotakoon minun kuolla oikeamielisten kuolema, olkoon minun loppuni niinkuin heidän. » Kun uhri oli jälleen uhrattu, tuo jumalaton profeetta sanoi: »Katso, minä olen saanut tehtäväkseni siunata, hän on siunannut, enkä minä voi sitä peruuttaa. Ei havaita vaivaa Jaakobissa eikä nähdä on-nettomuutta Israelissa. Herra, hänen Jumalansa, on hänen kanssansa, riemuhuuto kuninkaalle kaikuu siellä. » »Sillä ei ole noituutta Jaakobissa [engl. käännöksessä: Jaakobia vastaan] eikä tavata taikuutta Israelissa [engl. käännöksessä: Israelia vastaan]. Aikanansa ilmoitetaan Jaakobille ja Israelille, mitä Jumala on tekevä.» Alttarit rakennettiin vielä kolmannen kerran ja Bileam yritti varmistaa kirouksen. Mutta pro-feetan vastahakoisilta huulilta Jumalan Henki todisti valitun kansan menestyksestä sekä moitti sen vihollisten mielettömyyttä ja häijyyttä julistaen: »Siunattu olkoon, joka sinua siunaa, kirottu, joka sinua kiroaa! » (4 Moos. 23: 8,10, 20,21, 23; 24: 9).

Israelilaiset olivat tähän aikaan Jumalalle kuuliaisia, ja niin kauan kuin he noudattivat hänen lakiaan, eivät mitkään tämän maailman tai helvetin vallat voineet voittaa heitä. Mutta se kirous, jota Bileamin ei sallittu julistaa Jumalan kansaa vastaan, hä [43] nen lopulta onnistui tuottaa sille houkuttelemalla sen syntiin. Kun israelilaiset rikkoivat Jumalan käskyt, silloin he erosivat Jumalasta ja joutuivat kokemaan hävittäjän voimaa.

Saatana tietää varsin hyvin, että heikoinkin sielu, joka pysyy Kristuksessa, on lujempi kuin pi-meyden joukot, ja että hänen hyökkäyksensä torjuttaisiin, jos hän lähestyisi avoimesti. Sen tähden hän koettaa houkutella ristin sotilaita pois heidän lujasta linnoituksestaan samalla, kun hän itse on joukkoineen väijyksissä valmiina tuhoamaan kaikki, jotka uskaltavat tulla hänen alueelleen. Vain nöyrästi luottamalla Jumalaan ja noudattamalla kaikkia hänen käskyjään voimme olla turvassa.

Ilman rukousta ei kukaan ole turvassa päivää eikä hetkeäkään. Erityisesti tulisi rukoilla viisautta hänen sanansa ymmärtämiseen, sillä siinä on ilmaistuna kiusaajan juonet ja ne keinot, joilla hänet voidaan menestyksellisesti torjua. Saatana käyttää hyvin taitavasti Raamatun tekstejä selittäen ne omalla tavallaan, millä hän toivoo saavansa meidät lankeamaan. Meidän tulisi tutkia Raamattua nöyrällä mielellä hetkeksikään unohtamatta riippuvuuttamme Jumalasta. Samalla kun meidän täytyy alati olla varuillamme saatanan juonia vastaan, meidän pitäisi alituisesti rukoilla uskossa: »Älä saata meitä kiusaukseen.» [44]

Luku 5—Ensimmäinen suuri petos

Jo ihmiskunnan historian varhai-simpana kautena saatana alkoi työskennellä ihmisten pettämiseksi. Hän, joka oli saanut aikaan kapinan taivaassa, halusi saada maan asukkaat liittymään häneen taistelussa Jumalan hallitusta vastaan. Aadam ja Eeva olivat täy-sin onnellisia noudattaessaan Jumalan lakia, ja tämä tosiasia oli alituisena todistuksena sitä väitettä vastaan, jonka saatana oli esittänyt taivaassa, että Jumalan laki oli orjuuttava ja häiritsi luotujen olentojen hyvinvointia. Lisäksi saatanassa heräsi kateus, kun hän näki synnittömälle ihmisparille valmistetun kauniin kodin. Hän päätti saattaa heidät lankeamaan, niin että erotettuaan heidät Jumalasta ja otettuaan heidät oman valtansa alle hän saisi maan haltuunsa ja voisi perustaa tänne valtakuntansa vastustamaan Korkeimman hallitusta.

»Ette suinkaan kuole»

Jos saatana olisi ilmestynyt sellai-sena kuin hän on, hänet olisi heti paikalla torjuttu, sillä Aadamia ja Eevaa oli varoitettu tästä vaaralli-sesta vihollisesta, mutta hän toimi salassa ja kätki aikeensa voidakseen paremmin toteuttaa suunnitelmansa. Käyttäen välikappaleenaan käärmettä, joka silloin oli viehättävän näköinen eläin, hän sanoi Eevalle: »Onko Jumala to-dellakin sanonut: ’Älkää syökö kaikista paratiisin puista’» (1 Moos. 3: 1). Jos Eeva olisi pidättynyt keskustelusta kiusaajan kanssa, hän olisi ollut turvassa, mutta hän rohkeni ryhtyä neuvottelemaan hänen kanssaan ja joutui hänen juoniensa uhriksi. Tällä tavalla monet vieläkin voitetaan. He epäilevät Jumalan vaatimuksia ja kiistelevät niistä. Sen sijaan, että olisivat kuuliaisia Jumalan käskyille, he hyväksyvät ihmisten teorioita, jotka ovat vain saatanan suunnitelmien valepukuna.

Vaimo vastasi käärmeelle: »Me saamme syödä muiden puiden he-delmiä paratiisissa, mutta sen puun hedelmästä, joka on keskellä paratiisia, on Jumala sanonut: ’Äl-kää syökö siitä älkääkä koskeko siihen, ettette kuolisi.’» Niin käärme sanoi vaimolle: »Ette suinkaan kuole; vaan Jumala tietää, että sinä päivänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmän [45] ne, ja te tulette niinkuin Jumala tietämään hyvän ja pahan» (1 Moos. 3: 2-5). Hän vakuutti, että he tulisivat niin kuin Jumala omistamaan suuremman viisauden kuin ennen ja elämään kor-keammassa olotilassa. Eeva myöntyi kiusaukseen, ja hänen vaikutuksensa kautta Aadamkin lankesi syntiin. He uskoivat käärmeen sanat, ettei Jumala tarkoittanut sitä, mitä hän sanoi. He epäilivät Luojaansa ja kuvittelivat hänen rajoittavan heidän vapauttaan sekä luulivat saavansa suuremman viisauden ja korkeamman aseman rikkomalla hänen lakiaan.

Mutta minkä merkityksen Aadam syntiin lankeamisensa jälkeen huomasi olevan sanoilla: »Sinä päivänä, jona sinä siitä syöt, pitää sinun kuolemalla kuoleman?» Huomasiko hän niiden [46] merkitsevän korkeampaan oloti-laan pääsemistä, niin kuin saatana oli hänelle uskotellut? Silloin todellakin saavutettaisiin paljon hyvää rikoksen avulla, ja saatana osoittautuisi ihmiskunnan hyväntekijäksi. Mutta Aadam ei huomannut Jumalan uhkauksen merkitsevän tätä. Jumala selitti, että ihmisen täytyi syntinsä tähden tulla jälleen maaksi, josta hänet oli otettu, ja vakuutti: »Maasta sinä olet, ja maaksi pitää sinun jälleen tuleman» (1 Moos. 3: 19). Saatanan sanat: »Sinä päivänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmänne », osoittautuivat tosiksi vain siinä merkityksessä, että rikottuaan Jumalaa vastaan Aadam ja Eeva heräsivät näkemään mielettömyytensä: he oppivat tuntemaan pahan ja saivat maistaa rikkomuksen karvasta hedelmää.

Keskellä Eedeniä kasvoi elämän puu, jonka hedelmillä oli kyky tehdä elämä ikuiseksi. Jos Aadam olisi pysynyt kuuliaisena Jumalalle, hänellä olisi aina ollut vapaa pääsy tämän puun luokse ja hän olisi elänyt iankaikkisesti. Mutta kun hän teki syntiä, hänet erotettiin elämän puun yhteydestä ja hän tuli kuoleman alaiseksi. Jumalan tuomio: »Maasta sinä olet, ja maaksi pitää sinun jälleen tuleman », merkitsee elämän täydellistä sammumista.

Kuolemattomuuden, joka luvat-tiin ihmiselle sillä ehdolla, että hän olisi kuuliainen, hän menetti rikkomuksensa kautta. Aadam ei voinut jättää jälkeläisilleen sellaista, mitä hänellä ei ollut, eikä langenneella sukukunnalla olisi ollut mitään toivoa, jollei Jumala uhraamalla Poikansa olisi tehnyt ihmisille mahdolliseksi saavuttaa kuolemattomuus. »Kuolema on tullut kaikkien ihmisten osaksi, koska kaikki ovat syntiä tehneet», mutta Kristus »toi valoon elämän ja katoamattomuuden evankeliumin kautta» (Room. 5: 12; 2 Tim. 1: 10). Vain Kristuksen kautta voidaan saavuttaa kuolemattomuus. Jeesus sanoi: »Joka uskoo Poikaan, sillä on iankaikkinen elämä; mutta joka ei ole kuuliainen Pojalle, se ei ole elämää näkevä» (Joh. 3: 36). Täyttämällä ehdot voi jokainen ihminen päästä osalliseksi tästä verrattomasta siunauksesta. Jumala antaa kaikille, »jotka hyvässä työssä kestävinä etsivät kirkkautta ja kunniaa ja katoamattomuutta, iankaikkisen elämän» (Room. 2: 7).

Ainoa, joka lupasi Aadamille elämän tottelemattomuudessa, oli suuri pettäjä. Käärmeen sanat Eevalle Eedenissä: »Ette suinkaan kuole», olivat ensimmäinen saarna, mikä milloinkaan on pidetty sielun kuolemattomuudesta. Tätä yksinomaan saatanan arvovaltaan perustuvaa oppia julistetaan kris-tikunnan saarnatuoleista, ja useimmat ihmiset ottavat sen vas-taan yhtä halukkaasti kuin ensim-mäiset esivanhempammekin. Ju-malan tuomioperusteen: »Se sielu, joka syntiä tekee - sen on kuoltava» (Hes. 18: 19), sanotaan mer-kitsevän, että syntiä tekevä sielu ei kuole vaan elää iankaikkisesti. Emme voi kuin ihmetellä sitä outoa lumousta, mikä tekee ihmiset niin herkkäuskoisiksi saatanan sanoille ja niin epäuskoisiksi Jumalan sanoille.

Jos ihminen lankeemuksensa [47] jälkeen olisi päässyt vapaasti elämän puulle, hän olisi elänyt iankaikkisesti ja synti olisi siten tullut ikuistetuksi. Mutta Jumala asetti »kerubit ynnä välkkyvän, leimuavan miekan vartioitsemaan elämän puun tietä» (1 Moos. 3: 24), eikä yksikään Aadamin perheen jäsen ole päässyt tämän esteen ohi syömään elämää antavaa hedelmää. Sen tähden ei ole olemassa ainoatakaan kuolematonta syntistä.

Loputtoman piinan oppi

Mutta syntiinlankeemuksen jälkeen saatana käski enkeleitään erityisesti teroittamaan uskoa ihmisen synnynnäiseen kuolemattomuuteen. Saatuaan ihmiset omaksumaan tämän väärän käsityksen heidän tuli saattaa ihmiset tekemään sen johtopäätöksen, että syntinen eläisi ikuisessa kurjuudessa. Tämän nojalla taas pimeyden ruhtinas esittää asiamiestensä kautta Jumalan kostonhaluiseksi tyranniksi, joka syöksee helvettiin kaikki, jotka eivät häntä miellytä, ja antaa heidän ikuisesti tuntea hänen vihaansa. Samalla hän väittää, että heidän kärsiessään sanomatonta tuskaa ja vääntelehtiessään iankaikkisessa tulessa heidän Luojansa katselee heitä tyytyväisenä.

Ihmiskunnan perivihollinen pu-kee täten ihmisten Luojan ja Hyväntekijän omilla ominaisuuk-sillaan. Julmuus on saatanallista. Jumala on rakkaus, ja kaikki, mitä hän loi, oli puhdasta, pyhää ja rakastettavaa, kunnes ensimmäinen suuri kapinoitsija toi synRin maailmaan. Saatana itse on se vihollinen, joka viettelee ihmisiä syntiin ja sitten hukuttaa heidät, jos voi. Kun hän on varmistunut uhristaan, hän riemuitsee aiheut-tamastaan turmiosta. Jos Jumala sallisi, sielunvihollinen vangitsisi verkkoonsa koko ihmiskunnan. Ellei jumalallinen voima olisi tullut väliin, yksikään Aadamin poika tai tytär ei pelastuisi.

Saatana koettaa voittaa ihmisiä nykyään samalla tavalla kuin en-simmäisiä esivanhempiammekin, horjuttamalla heidän uskoansa Luojaan ja johtamalla heidät epäi-lemään hänen hallituksensa viisautta ja hänen lakiensa oikeu-denmukaisuutta. Osoittaakseen oman pahuutensa ja kapinansa oikeutetuiksi saatana ja hänen salaiset asiamiehensä esittävät Jumalan vieläkin pahemmaksi, kuin he itse ovat. Suuri pettäjä koettaa siirtää oman luonteensa pelottavan julmuuden meidän taivaalliselle Isällemme saadakseen näyttämään siltä, että hänelle tehtiin suurta vääryyttä, kun hänet ajettiin pois taivaasta sen tähden, että hän ei halunnut totella niin väärämielistä hallitsijaa. Hän esittää maailmalle, miten suuresta vapaudesta se voisi nauttia hänen lempeässä hallinnassaan vastakohtana Jumalan ankarien määräysten aiheuttamalle orjuudelle. Näin hän onnistuu viettelemään ihmisiä uskollisuudesta Jumalalle.

Miten vastenmielinen kaikille rakkauden ja laupeuden tunteille, vieläpä oikeudentunnollemmekin, on se oppi, että jumalattomia kuolleita piinataan tulella ja tuli-kivellä ikuisesti palavassa helvetissä, että heidän täytyy lyhyen [48] maallisen elämän aikana tehdyistä synneistä kärsiä kidutusta yhtä kauan kuin Jumala elää. Kuitenkin tätä oppia on opetettu laajalti, ja se esiintyy vieläkin monien kirkkokuntien uskontunnustuksissa. Eräs oppinut jumaluusopin tohtori sanoi: »Helvetin kidutusten katseleminen lisää pyhien onnea iankaikkisiksi ajoiksi. Kun he [49] näkevät toisten samaa luontoa olevien ja samoissa olosuhteissa syntyneiden olevan syöstyinä sel-laiseen kurjuuteen heidän itsensä ollessa niin erilaisessa asemassa, he tuntevat itsensä onnellisiksi.» Toinen käyttää seuraavia sanoja: »Kun kiroustuomio tekee ikuisesti työtään vihan astioissa, heidän vaivansa savu nousee iankaikkisesti armon astiain nähden, jotka, sen sijaan että puolustaisivat noita kurjia olentoja, sanovat: Amen, halleluja! Ylistetty olkoon Herra! »

Missähän Jumalan sanan kohdassa sellaista opetetaan? Kadottavatko pelastetut taivaassa kaikki säälin ja armeliaisuuden tunteet, jopa tavallisen inhimillisyydenkin? Vaihtuvatko nämä stoalaiseen välinpitämättömyyteen tai epäinhimilliseen julmuuteen? Ei, ei! Sellaista Jumalan kirja ei opeta. Ne, jotka esittävät edellä olevissa lainauksissa ilmeneviä mielipiteitä, voivat olla oppineita ja rehellisiä ihmisiä, mutta he ovat saatanan viisastelun pettämiä. Tämä johtaa heidät tulkitsemaan väärin Raamatun voimakkaita ilmaisuja, niin että heidän esityksensä saa sellaisen katkeran ja ilkeän sävyn, joka kuuluu saatanalle eikä meidän Luojallemme. »Niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, ei ole minulle mieleen jumalattoman kuolema, vaan se, että jumalaton kääntyy tieltänsä ja elää. Kääntykää, kääntykää pois pahoilta teiltänne; ja minkätähden te kuolisitte, Israelin heimo!» (Hes. 33:11).

Mitä hyötyä tuottaisimme Ju-malalle, jos hyväksyisimme sen käsityksen, että häntä miellyttää loppumattoman kidutuksen näke-minen ja että hän iloitsee kärsivien ihmisraukkojen vaikeroimisesta, kirkumisesta ja kiroilemisesta hänen pitäessään heitä helvetin tulessa? Voivatko nämä kamalat äänet olla musiikkia iankaikkiselle Rakkaudelle? Korostetaan, että loppumattoman kurjuuden määrääminen jumalattomille osoittaisi Jumalan vihaavan syntiä paheena, joka hävittää maailmankaikkeuden rauhan ja järjestyksen. Mitä kauheaa juma-lanpilkkaa! Aivan kuin Jumalan viha syntiä kohtaan olisi syy sen ikuistamiseen. Sillä näiden teologien opin mukaan jatkuva kidutus ilman armon toivoa tekee sen kurjat uhrit raivoisiksi, ja kun he kiroten ja Jumalaa pilkaten purkavat raivoaan, he alituisesti lisäävät syntivelkaansa. Jumalan kunniaa ei koroteta tekemällä synti pysyväiseksi ja lisäämällä sitä halki ikuisten aikojen.

Ihmismieli ei pysty arvioimaan, miten paljon pahaa ikuista piinaa suosiva harhaoppi on saanut aikaan. Rakkauden ja hyvyyden täyttämä, sääliä uhkuva Raamatun uskonto on pimitetty taikauskolla ja puettu kauhun vaatteisiin. Kun ajattelemme, miten väärällä tavalla saatana on kuvannut Jumalan luonteen, niin voimmeko ihmetellä, että laupiasta Luojaamme epäillään ja pelätään, vieläpä vihataankin? Ne kauheat käsitykset Jumalasta, jotka saarnatuoleista esitettyinä ovat levinneet yli maailman, ovat tehneet tuhansista, jopa miljoonista ihmisistä epäilijöitä ja jumalankieltäjiä.

Ikuisen piinan teoria on yksi niistä vääristä opeista, joista Babylonin haureuden viini on muo- [50] dostunut ja jolla hän on juottanut kaikki kansat (Ilm. 14: 8; 17: 2). Se, että Kristuksen saarnaajat ovat hyväksyneet tämän väärän opin ja julistaneet sitä Jumalalle pyhitetyltä saarnapaikalta, on todellakin salaisuus. He saivat sen Roomasta samoin kuin väärän sapatinkin. On totta, että sen julistajina on ollut suuria ja hyviä miehiä, mutta he eivät olleet saaneet tässä asiassa sitä valoa, minkä me olemme saaneet. He olivat vastuussa vain siitä valosta, joka loisti heidän aikanaan; me taas olemme vastuussa meidän aikanamme loistavasta valosta. Jos me käännymme pois Jumalan sanan todistuksesta ja hyväksymme vääriä oppeja sillä perusteella, että isämme opettivat niitä, me joudumme Babylonille julistetun tuomion alaisiksi: me juomme silloin hänen haureutensa vihan viiniä.

Oppi kaikkien lopullisesta pelastumisesta

Monet, joista ikuisen piinan oppi on inhottava, ovat joutuneet päin-vastaiseen erehdykseen. He ym-märtävät, että Raamattu esittää Jumalan rakastavana ja säälivänä olentona, eivätkä he voi uskoa, että hän haluaa määrätä luomiaan olentoja ikuisesti palavan helvetin tuleen. Mutta kun he uskovat, että sielu on luonnostaan kuolematon, heidän on pakko tulla siihen johtopäätökseen, että kaikki ihmiset lopulta pelastuvat. Monien mielestä Raamatun uhkaukset on tarkoitettu ainoastaan pelottamaan ihmisiä kuuliaisuuteen eikä kirjaimellisesti toteutettaviksi. Siten synnintekijä voi elää itsekkäissä nautinnoissa välittämättä Jumalan vaatimuksista ja kuitenkin odottaa lopulta pääse-vänsä hänen suosioonsa. Sellainen oppi, joka käyttää väärin Jumalan armoa ja syrjäyttää hänen oikeu-tensa, miellyttää lihallista sydäntä ja rohkaisee jumalattomia heidän pahuudessaan.

Sen osoittamiseksi miten ne, jotka uskovat kaikkien ihmisten pelastuvan, käyttävät Raamattua väärin tukeakseen sielulle tur-miollisia opinkappaleitaan, tarvitsee vain lainata heidän omia lau-suntojaan. Erään tapaturmaisesti kuolleen nuoren jumalattoman miehen hautajaisissa kaikkien pe-lastusta julistava saarnaaja valitsi tekstikseen Daavidia koskevan raamatunlauseen: »Hän oli loh-duttautunut Amnonin kuolemasta» (2 Sam. 13: 39).

»Minulta kysytään usein», puhuja sanoi, »mikä tulee olemaan niiden kohtalo, jotka katumattomina syntisinä jättävät tämän maailman; jotka ehkä kuolevat päihtyneessä tilassa tai selvittämättömien rikosten tahraamina tai kuolevat niin kuin tämä nuori mies kuoli, koskaan tunnustamatta kristillisyyttä ja vailla uskonnollista kokemusta. Me tyydymme siihen, mitä Raamattu sanoo; sen vastaus ratkaisee tämän pelottavan kysymyksen. Amnon oli ylen määrin syntinen eikä katunut syntejään. Hän juopui, ja päihty-neenä hänet surmattiin. Daavid oli Jumalan profeetta, ja hänen on täytynyt tietää, kävisikö Amnonille tulevassa maailmassa huonosti vai hyvin. Mitä hän sydämessään tunsi? ’Kuningas Daavid ikävöi päästä Absalomin luo, sillä hän [51] oli lohduttautunut Amnonin kuo-lemasta’ (2 Sam. 13: 39).

»Ja mitä voidaan päätellä näistä sanoista? Eivätkö ne osoita sitä, ettei Daavid uskonut loppumattoman kärsimyksen oppia? Niin me sen käsitämme, ja tästä saamme loistavan todisteen miellyttäväinmän, valistuneemman ja suopeamman, lopullista yleistä puhtautta ja rauhaa lupaavan olettamuksen tueksi. Daavid oli lohduttautunut poikansa kuolemasta. Ja miksi? Koska hän profeetallisella silmällään saattoi katsoa kauas ihanaan tulevaisuuteen ja nähdä, että tämä hänen poikansa kaikista kiusauksista erotettuna, orjuudesta vapautettuna ja synnin saastasta puhdistettuna sekä riit-tävästi pyhitettynä ja valistettuna pääsisi ylösnousseiden, riemuitsevien henkien seuraan. Hänen ainoa lohdutuksensa oli, että siirtyessään pois nykyisestä synnin ja kärsimyksen tilasta hänen rakas poikansa oli mennyt sinne, missä Pyhän Hengen elvyttävimmät virrat vuodatettaisiin hänen pimentyneen sielunsa ylle, missä hänen mielensä avautuisi taivaalliselle viisaudelle ja ikuisen rakkauden suloiselle hurmalle ja missä hän siten valmistuu pyhittyneenä nauttimaan taivaallisen perinnön tarjoamaa lepoa ja seuraa.

»Näiden ajatusten toivomme tulevan ymmärretyiksi siten, että me emme usko taivaan antaman Pelastuksen riippuvan mistään meidän teoistamme tässä elämässä, ei mielenmuutoksesta tässä ajassa, ei nykyisestä uskostamme eikä mistään uskontunnustuksesta.»

Näin Kristuksen palvelijaksi tunnustautuva pappi toistaa käärmeen Eedenissä esittämän valheen: »Ette suinkaan kuole.» »Sinä päivänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmänne, ja te tulette niinkuin Jumala tietämään hyvän ja pahan.» Hän selittää, että pahin synnintekijä - murhaaja, varas ja huorintekijä - tehdään kuoleman jälkeen sopivaksi iankaikkiseen autuuteen.

Mihin tämä pyhien kirjoitusten väärentäjä perustaa johtopäätök-sensä? Yhteen ainoaan lauseeseen, joka ilmoittaa Daavidin alistuneen Kaitselmuksen johtoon: »Kuningas Daavid ikävöi päästä Absalomin luo, sillä hän oli lohduttautunut Amnonin kuolemasta.» Ajan lievennettyä hänen surunsa katkeruutta hänen ajatuksensa kääntyivät kuolleesta pojasta elossa olevaan poikaan, joka oli mennyt maanpakoon pelätessään rikoksestaan johtuvaa oikeuden-mukaista rangaistusta. Tämä pannaan todistamaan, että sisarensa häväissyt, juopunut Amnon heti kuolemansa jälkeen siirrettiin autuaitten asuntoihin puhdistumaan ja valmistumaan siellä synnittömien enkelien seuraan! Todellakin miellyttävä satu, joka sopii hyvin tyydyttämään lihallista sydäntä! Se on saatanan oma oppi, ja se tekee työtään tehokkaasti. Onko ihme, että jumalattomuus rehottaa, kun sellaista opetusta annetaan?

Tämän väärän opettajan menet-telytapa valaisee useiden muidenkin toimintaa. Muutamia Raamatun sanoja irrotetaan muusta tekstistä, joka monessa tapauksessa osoittaisi niiden merkityksen aivan päinvastaiseksi kuin [52] niistä annettu tulkinta. Näitä yh-teydestään irrotettuja kohtia käy-tetään väärin tulkittuna sellaisten oppien todisteina, joilla ei ole mi-tään perustusta Jumalan sanassa. Edellä lainattu selitys, jonka mu-kaan juopunut Amnon olisi tai-vaassa, on pelkkä päätelmä, joka on suoranaisessa ristiriidassa sen Raamatun selvän ja tinkimättömän ilmoituksen kanssa, että juomarit eivät saa periä Jumalan valtakuntaa (1 Kor. 6: 10). Tällä tavalla epäilijät, epäuskoiset ja vapaa-ajattelijat kääntävät totuuden valheeksi. Monet ovat heidän viisastelujensa pettäminä tuudit-tautuneet lihallisen varmuuden uneen.

Jos olisi totta, että kaikkien ihmisten sielut kuoleman hetkellä menevät suoraan taivaaseen, silloin voisimme syystä haluta ennemmin kuolla kuin elää. Tällainen usko on saattanut monet lopettamaan elämänsä. Kun huoli, neuvottomuus ja pettymys ovat lannistaneet mielen, näyttää helpolta katkaista hauras elämän lanka ja liitää täältä pois ikuisen maailman autuuteen.

Synnintekijän lopullinen kohtalo

Jumala on antanut sanassaan varman todistuksen siitä, että hän rankaisee lakinsa rikkojia. Niiden, jotka kuvittelevat, että hän on liian armollinen kohdellakseen syntistä oikeuden mukaan, tarvitsee vain katsoa Golgatan ristiin. Jumalan viattoman Pojan kuolema todistaa, että »synnin palkka on kuolema» ja että jokaisesta Jumalan lain rikkomuksesta täytyy tulla oikeudenmukainen rangaistus. Kristus, joka oli synnitön, tuli ihmisen edestä synniksi. Hän kantoi synnin syyllisyyden ja Isänsä kasvojen kätkeytymisen, kunnes hänen sydämensä murtui ja elä-mänsä sammui. Kaikki tämä ta-pahtui sen tähden, että syntiset voisivat pelastua. Millään muulla tavalla ihminen ei voinut vapautua synnin rangaistuksesta. Jokaisen sielun, joka kieltäytyy vas-taanottamasta tätä näin kalliilla hinnalla hankittua sovitusta, täytyy itsensä kantaa synnin syyllisyys ja rangaistus.

Katsokaamme, mitä Raamattu edelleen opettaa jumalattomista ja katumattomista, jotka universalisti [kaikkien pelastumiseen uskova] sijoittaa taivaaseen onnellisina enkeleinä.

»Minä annan janoavalle elämän veden lähteestä lahjaksi» (Ilm. 21: 6). Tämä lupaus koskee vain niitä, jotka janoavat. Vain ne, jotka tun-tevat tarvitsevansa elämän vettä ja etsivät sitä kaiken muun me-nettämisen uhalla, saavat sitä. »Joka voittaa, on tämän perivä, ja minä olen oleva hänen Jumalansa, ja hän on oleva minun poikani» (Ilm. 21: 7). Tässäkin on esitetty ehdot. Periäksemme kaiken, mikä on luvattu, meidän täytyy vastustaa syntiä ja voittaa se.

Herra sanoo profeetta Jesajan kautta: »Sanokaa vanhurskaasta, että hänen käy hyvin.» »Voi ju-malatonta! Hänen käy pahoin, sillä hänen kättensä teot maksetaan hänelle» (Jes. 3: 10, 11). Viisas mies sanoo: »Minä tiedän, että Ju-malaa pelkääväisille käy hyvin, sentähden että he häntä pelkäävät, mutta että jumalattomalle ei [53] käy hyvin» (Saarn. 8: 12, 13). Ja Paavali todistaa, että syntinen kartuttaa päälleen vihaa »vihan ja Jumalan vanhurskaan tuomion ilmestymisen päiväksi, hänen, joka antaa kullekin hänen tekojensa mukaan». »Tuska ja ahdistus jokaisen ihmisen sielulle, joka pahaa tekee» (Room. 2: 5, 6, 9).

»Te tiedätte ja tunnette, ettei yhdelläkään haureellisella eikä saastaisella eikä ahneella - sillä hän on epäjumalanpalvelija - ole perintöosaa Kristuksen ja Jumalan valtakunnassa» (Ef. 5: 5). »Pyrkikää rauhaan kaikkien kanssa ja pyhitykseen, sillä ilman sitä ei kukaan ole näkevä Herraa» (Hebr. 12: 14). »Autuaat ne, jotka pesevät vaatteensa [engl. käänn. muk.: »pitävät hänen käskynsä»], että heillä olisi valta syödä elämän puusta ja he pääsisivät porteista sisälle kaupunkiin! Ulkopuolella ovat koirat ja velhot ja huorintekijät ja murhaajat ja epäjumalan-palvelijat ja kaikki, jotka valhetta rakastavat ja tekevät» (Ilm. 22: 14,15).

Jumala on ilmoittanut ihmisille luonteensa ja suhtautumisensa syntiin. »Herra, Herra on laupias ja armahtavainen Jumala, pitkä-mielinen ja suuri armossa ja us-kollisuudessa, joka pysyy armolli-sena tuhansille, joka antaa anteeksi pahat teot, rikokset ja synnit, mutta ei kuitenkaan jätä rankaisematta» (2 Moos. 34: 6, 7). »Kaikki jumalattomat hän hukuttaa» (Ps. 142: 20). »Luopuneet hukkuvat kaikki, ja jumalattomain tulevaisuus leikataan pois» (Ps. 37: 38). Jumalan hallituksen voimaa ja arvovaltaa käytetään kapinan kukistamiseen, mutta rankaisevan oikeuden kaikki toimenpiteet ovat täydellisessä sopusoinnussa Jumalan luonteen kanssa, jonka ominaisuuksia ovat laupeus, pitkämielisyys ja hyvyys.

Vapaaehtoinen kuuliaisuus onnen perusta

Jumala ei pakota kenenkään tahtoa eikä ymmärrystä. Häntä ei miellytä orjamainen kuuliaisuus. Hän toivoo luomiensa olentojen rakastavan häntä, koska hän on rakastamisen arvoinen, ja tottelevan häntä sillä perusteella, että he arvostavat hänen viisauttaan, oikeamielisyyttään ja hyvyyttään. Kaikki, joilla on oikea käsitys näistä ominaisuuksista, rakastavat häntä, koska hänen ihailtava luonteensa vetää heitä hänen puoleensa.

Ne hyvyyden, laupeuden ja rak-kauden periaatteet, joita Jeesus opetti ja noudatti, ilmaisevat Jumalan tahdon ja luonteen. Kristus julisti, että hän opetti vain sitä, minkä oli saanut Isältään. Jumalan hallituksen periaatteet ovat täydellisessä sopusoinnussa Vapahtajan antaman ohjeen kanssa: »Rakastakaa vihollisianne.» Jumala käyttää oikeutta jumalattomia kohtaan maailmankaikkeuden hyväksi ja jopa niiden eduksi, joita hänen tuomionsa kohtaavat. Hän tekisi heidät onnellisiksi, jos hän voisi sen tehdä hallituksensa lakien ja luonteensa oikeudenmukaisuuden mukaisesti. Hän ympäröi heidät rakkautensa osoituksilla, antaa heille tietoa laistaan ja jakaa heille armoaan, mutta he hylkäävät hänen rakkautensa, syrjäyttävät hänen lakinsa ja hyl [54] käävät hänen armonsa. Jatkuvasti vastaanottaessaan hänen lahjojaan he häpäisevät niiden anta-jaa. He vihaavat Jumalaa, koska tietävät hänen inhoavan heidän syntejään. Jumala kärsii kauan heidän pahuuttaan, mutta viimein tulee ratkaiseva hetki, jolloin heidän kohtalonsa määrätään. Ottaako hän silloin nämä kapinoitsijat luokseen? Pakottaako hän heidät tekemään hänen tahtonsa?

Ne, jotka ovat valinneet saatanan johtajakseen ja ovat olleet hänen hallittavinaan, eivät ole valmiita saapumaan Jumalan eteen. Ylpeys, petollisuus, hillittömyys ja julmuus ovat piintyneet heidän luonteeseensa. Voivatko he tulla taivaaseen ja olla iäti niiden kanssa, joita he maan päällä halveksivat ja vihasivat? Totuus ei ole milloinkaan valehtelijan mieleen, nöyryys ei tyydytä itserakkautta ja ylpeyttä, puhtaus ei miellytä saastaista eikä epäitsekäs rakkaus viehätä itsekästä. Minkä ilon lähteen taivas voisi tarjota niille, jotka ovat kokonaan uppoutuneet maallisiin ja itsekkäisiin harrastuksiin?

Voitaisiinko ne, joiden elämä on kulunut kapinassa Jumalaa vastaan, äkkiä siirtää taivaaseen katselemaan siellä vallitsevan täydellisyyden korkeaa, pyhää olotilaa, jossa jokainen sielu on täynnä rakkautta, kaikki kasvot säteilevät ilosta, ihastuttavan soinnukas musiikki kaiuttaa Jumalan ja Karitsan kunniaa ja valtaistuimella istuvan kasvoista lähtevät loppumattomat valovirrat ympäröivät lunastettuja? Voisivatko ne, joiden sydän vihaa Jumalaa, totuutta ja pyhyyttä, ottaa osaa taivaallisen joukon ylistyslauluihin? Voisivatko he kestää Jumalan ja Karitsan kirkkautta? Eivät suinkaan. Heille myönnettiin vuosia kestävä koetusaika taivaskelpoisen luonteen kehittämistä varten, mutta he eivät ole koskaan harjoittaneet mieltään rakastamaan puhtautta. He eivät ole koskaan oppineet taivaan kieltä, ja nyt se on liian myöhäistä. Heidän Jumalaa vastaan kapinoiva elämänsä on tehnyt heidät sopimattomiksi taivaaseen. Sen puhtaus, pyhyys ja rauha olisivat heille tuskallisia. Jumalan kirkkaus olisi heille kuluttava tuli. He haluaisivat paeta tuosta pyhästä paikasta. He pitäisivät hävitystä tervetulleena kätkemään heidät hänen kasvoiltaan, joka kuoli lunastaakseen heidät. Jumalattomien oma valinta ratkaisee heidän kohtalonsa. Heidän poissulkemisensa taivaasta on hei-dän vapaan valintansa seuraus sekä samalla oikeudenmukainen ja armollinen Jumalan teko.

Raamatun opetus kadotuksesta

Niin kuin vesi vedenpaisumuksessa, niin myös tuli suurena päivänä julistaa sen jumalallisen tuomion, että jumalattomat ovat parantu-mattomia. He eivät halua alistua Jumalan vallan alle. Heidän tah-tonsa on harjaantunut kapinoimiseen, ja kun elämä päättyy, on liian myöhäistä kääntää ajatusten juoksua vastakkaiseen suuntaan, liian myöhäistä kääntyä rikkomisesta kuuliaisuuteen, vihasta rakkauteen.

Säästäessään murhaan syyllistyneen Kainin elämän Jumala an [55] toi maailmalle esimerkin siitä, mikä olisi seurauksena, jos synnintekijä saa elää ja jatkaa hillitöntä pahuutta. Kainin opetuksen ja esimerkin vaikutuksesta suuret joukot hänen jälkeläisiään joutuivat synnin teille, kunnes »ihmisten pahuus oli suuri maan päällä» ja »kaikki heidän sydämensä aivoitukset ja ajatukset olivat kaiken aikaa ainoastaan pahat». »Maa turmeltui Jumalan edessä, ja maa tuli täyteen väkivaltaa» (1 Moos. 6: 5,11).

Laupeudessaan maailmaa kohtaan Jumala hävitti sen jumalattomat asukkaat Nooan aikana. Laupeudessaan hän hävitti myös Sodoman turmeltuneet asukkaat. Saatanan petollisen voiman kautta pahantekijät saavat osakseen myötätuntoa ja ihailua ja johtavat siten jatkuvasti toisia kapinaan. Niin kävi Kainin ja Nooan päivinä, samoin tapahtui Aabrahamin ja Lootin aikana ja niin on meidänkin aikanamme. Kun Jumala lopulta hävittää ne, jotka hylkäävät hänen armonsa, hän tekee sen laupeudessaan maailmankaikkeutta kohtaan.

»Synnin palkka on kuolema, mutta Jumalan armolahja on ian-kaikkinen elämä Kristuksessa Jeesuksessa, meidän Herrassamme» (Room. 6: 23). Samalla kun vanhurskaiden perintönä on elämä, jumalattomien osana on kuolema. Mooses julisti Israelille: »Minä panen tänä päivänä sinun eteesi elämän ja hyvän, kuoleman ja pahan» (5 Moos. 30: 15). Näissä raamatunkohdissa ei tarkoiteta Aadamille julistettua kuolemaa, sillä koko ihmiskunta kärsii hänen rikkomuksensa rangaistuksen. Iankaikkisen elämän vastakohtana esitetään »toinen kuolema».

Aadamin synnin seurauksena kuolema tuli kaikkien ihmisten osaksi. Kaikki menevät erotuksetta hautaan. Pelastussuunnitelman perusteella kaikki tulevat nousemaan ylös haudoistansa. »On oleva ylösnousemus, -sekä vanhurskasten että vääräin » (Ap.t. 24: 15). »Sillä niinkuin kaikki kuolevat Aadamissa, niin myös kaikki tehdään eläviksi Kristuksessa» (1 Kor. 15: 22). Mutta on ero niiden kahden luokan välillä, jotka nousevat ylös. »Kaikki, jotka haudoissa ovat, kuulevat hänen äänensä ja tulevat esiin, ne, jotka ovat hyvää tehneet, elämän ylösnousemukseen, mutta ne, jotka ovat pahaa tehneet, tuomion ylösnousemukseen » (Joh. 5: 28, 29). Jokainen niistä, jotka »katsotaan arvollisiksi » elämän ylösnousemukseen, on »autuas ja pyhä». »Heihin ei toisella kuolemalla ole valtaa» (Ilm. 20: 6). Mutta niiden, jotka eivät ole katumuksen ja uskon kautta saaneet syntejään anteeksi, täytyy vastaanottaa synnin rangaistus - »synnin palkka». Heidän rangaistuksensa vaihtelee kestoajan ja voimakkuuden suhteen heidän »tekojensa mukaan», mutta päättyy viimein toiseen kuolemaan. Koska Jumala ei voi oikeutensa ja laupeutensa mukaisesti pelastaa syntistä hänen synneissään, hän riistää tältä olemassaolon, johon tämä rikostensa tähden on menettänyt oikeuden ja johon hän on osoittautunut arvottomaksi. Innoitettu kirjoittaja sanoo: »Hetkinen vielä, niin jumala- [56] tonta ei enää ole; kun hänen si-jaansa katsot, on hän jo poissa.» Toinen kirjoittaja julistaa, että he »ovat, niinkuin ei heitä olisi ollut-kaan» (Ps. 37: 10; Ob. 16). Hä-peään joutuneina he vaipuvat toi-vottomasti unohduksiin ikuisiksi ajoiksi.

Niin lopetetaan synti ja kaikki siitä johtunut kärsimys ja turmio. Psalmirunoilija sanoo: »Sinä nuhtelit pakanoita, tuhosit jumalatto-mat; sinä pyyhit pois heidän ni-mensä iäksi ja ainiaaksi. Viholliset ovat tuhotut, ikuisiksi raunioiksi tulleet» (Ps. 9: 6, 7). Johannes kertoo Ilmestyskirjassa, kuinka hän katsellessaan tuota ikuista valtakuntaa kuulee koko maailmankaikkeuden ylistyslaulun, jota mikään soraääni ei häirinnyt. Kaikki luodut taivaassa ja maan päällä ylistivät ja kunnioittivat Jumalaa (Ilm. 5: 13). Silloin ei ole olemassa ainoatakaan kadotettua, iankaikkisessa piinassa vääntelehtivää sielua, joka pilkkaisi Jumalaa, eivätkä helvetissä olevien onnettomien sielujen tuskan huudot sekoitu pelastettujen lauluihin.

Raamatun opetus kuolleiden tilasta

Myös oppi tietoisuudesta kuole-massa nojautuu siihen peruserheeseen, että ihminen on luon-nostaan kuolematon. Tämä oppi on ristiriidassa Raamatun opetusten, järjen päätelmien ja inhimillisten tunteittemme kanssa, niin kuin iankaikkisen piinan oppikin. Kansan suosiman uskon mukaan pelastetut taivaassa tuntevat kaikki maailman tapahtumat ja aivan erityisesti tänne maan päälle jääneiden ystävien elämän. Mutta kuinka elossa olevien ihmisten huolien tunteminen ja heidän rakkaiden läheistensä syn tien, surujen, pettymysten ja elämäntuskan näkeminen voisi tuottaa vainajille onnea? Kuinka paljon nauttisivat taivaan autuudesta ne, jotka liitelevät maan päällä elävien ystäviensä yllä? Ja miten vastenmielinen onkaan sellainen usko, että katumattoman sielu joutuu helvetin tuleen heti, kun henki on lähtenyt ruumiista! Mihin tuskan syvyyksiin täytyykään niiden vaipua, jotka näkevät ystäviensä kuolevan valmistumattomina joutuakseen iäisyyteen, missä on vain kärsimystä ja syntiä! Monet ovat tulleet mielisairaiksi tämän pöyristyttävän ajatuksen vaivaamina.

Mitä Raamattu sanoo näistä asioista? Daavid vakuuttaa, että kuollut ihminen on tiedoton. »Kun hänen henkensä lähtee hänestä, niin hän tulee maaksi jälleen; sinä päivänä hänen hankkeensa raukeavat tyhjiin» [engl. käänn. muk.: »hänen ajatuksensa häviävät»] (Ps. 146: 4). Salomo todistaa samaa: »Elävät tietävät, että heidän on kuoltava, mutta kuolleet eivät tiedä mitään.» »Heidän rakkautensa, vihansa ja intohimonsa on jo aikoja mennyt, eikä heillä ole milloinkaan enää osaa missään, mitä tapahtuu auringon alla.» »Ei ole tekoa, ei ajatusta, tietoa eikä viisautta tuonelassa, jonne olet menevä» (Saarn. 9: 5,6,10).

Kun Hiskian elämää vastaukseksi hänen rukoukseensa pidennettiin viidellätoista vuodella, [57] tämä kiitollinen kuningas kirjoitti ylistyslaulun Jumalan suuresta laupeudesta. Tässä laulussa hän esittää ilonsa syyn seuraavasti: »Ei tuonela sinua kiitä, ei kuolema sinua ylistä; eivät hautaan vaipuneet pane sinun totuuteesi toivoansa. Elävät, elävät sinua kiittävät. niinkuin minä tänä päivänä» (Jes. 38: 18, 19). Yleisen teologisen käsityksen mukaan vanhurskaat kuolleet ovat taivaan autuudessa ja ylistävät Jumalaa kuolemattomin kielin, mutta Hiskia ei voinut nähdä kuolemassa sellaista ihanuutta. Yhtäpitävästi hänen sanojensa kanssa psalmirunoilija todistaa: »Kuolemassa ei sinua muisteta; kuka ylistää sinua tuonelassa?» »Eivät kuolleet ylistä Herraa, ei kukaan hiljaisuuteen astuneista» (Ps. 6: 6; 115: 17).

Raamatun mukainen ylösnousemustoivo

Pietari sanoi helluntaipäivänä patriarkka Daavidista: »Hän on sekä kuollut että haudattu; onhan hänen hautansa meidän keskellämme vielä tänäkin päivänä.» »Sillä ei Daavid ole astunut ylös taivaisiin» (Ap.t. 2: 29, 34). Se tosiasia, että Daavid on haudassa ylösnousemukseen saakka, osoittaa, että vanhurskaat eivät kuol-lessaan mene taivaaseen. Vain ylösnousemuksen kautta ja vain Kristuksen ylösnousemuksen nojalla Daavid lopulta pääsee istu [58] maan Jumalan oikealle puolelle.

Paavali sanoo: »Jos kuolleita ei herätetä, ei Kristuskaan ole herätetty. Mutta jos Kristus ei ole herätetty, niin teidän uskonne on turha, ja te olette vielä synneissänne. Ja silloinhan Kristuksessa nukkuneetkin olisivat kadotetut» (1 Kor. 15: 16-18). Jos vanhurskaat olisivat neljän tuhannen vuoden aikana menneet kuollessaan välittömästi taivaaseen, kuinka Paavali olisi voinut sanoa, että jos ei ole ylösnousemusta, silloin »Kristuksessa nukkuneetkin olisivat kadotetut». Eihän silloin ylösnousemusta tarvittaisi.

Puhuessaan kuolleiden tilasta marttyyri Tyndale sanoi: »Tunnustan avoimesti, etten ole vakuuttunut siitä, että he jo ovat siinä täydellisessä kirkkaudessa, missä Kristus ja Jumalan valitut enkelit ovat, eikä se ole mikään osa uskostani. Sillä jos niin olisi, minusta näyttäisi turhalta saarnata ruumiin ylösnousemukses-ta.»378

On kieltämätön tosiasia, että toivo ikuisen onnen saavuttamisesta kuolemassa on johtanut Raamatussa esitetyn ylösnousemusopin laajalle levinneeseen syrjäyttämiseen. Tohtori Adam Clarke huomautti tästä vaikutuksesta sanoessaan: »Ylösnousemusopilla näyttää olleen ensimmäisten kristittyjen keskuudessa paljon suurempi merkitys kuin sillä nykyään on. Mistä tämä johtuu? Apostolit teroittivat sitä alinomaa ja innoittivat sen avulla Jumalan seuraajia ahkeruuteen, kuuliaisuuteen ja tyytyväisyyteen, mutta heidän seuraajansa meidän aikanamme mainitsevat sen harvoin. Niin apostolit saarnasivat, ja niin en-simmäiset kristityt uskoivat, niin me saarnaamme ja niin meidän kuulijamme uskovat. Evankeliumissa ei ole korostetumpaa oppia eikä nykyisessä julistuksessa laiminlyödympää oppia.»379

Näin on jatkunut, kunnes ylös-nousemuksen kirkas totuus on melkein kokonaan hämärtynyt ja hävinnyt näkyvistä kristityssä maailmassa. Niinpä eräs huomattava uskonnollinen kirjailija kirjoittaa 1 Tess. 4: 13-18:ssa olevien Paavalin sanojen johdosta: »Kaikkea käytännössä tarvittavaa lohdutusta varten meillä on vanhurskaiden siunatun kuolemattomuuden oppi Herran toista tulemista koskevan epämääräisen opin asemesta. Kuollessamme Herra tulee meitä noutamaan. Sitä meidän tulee valvoen odottaa. Kuolleet ovat jo menneet kirkkauteen. He eivät odota pasuunan ääntä kutsumaan heitä tuomiolle ja autuuteen.»

Mutta lähtönsä edellä Jeesus ei sanonut opetuslapsilleen, että he tulisivat pian hänen tykönsä, vaan hän sanoi: »Minä menen valmistamaan teille sijaa. Ja vaikka minä menen valmistamaan teille sijaa, tulen minä takaisin ja otan teidät tyköni» (Joh. 14: 2, 3). Ja Paavali kertoo meille lisäksi, että »itse Herra on tuleva alas taivaasta käskyhuudon, ylienkelin äänen ja Ju-malan pasunan kuuluessa, ja Kris-tuksessa kuolleet nousevat ylös ensin; sitten meidät, jotka olemme elossa, jotka olemme jääneet tänne, temmataan yhdessä heidän kanssaan pilvissä Herraa vastaan yläilmoihin; ja niin me saamme aina olla Herran kanssa». Hän lisää: »Lohduttakaa siis toisianne [59] näillä sanoilla» (1 Tess. 4: 16-18). Mikä suuri ero onkaan näiden loh-duttavien sanojen ja aikaisemmin lainattujen universalistipapin sanojen välillä. Viimeksi mainittu lohdutti surevia ystäviään vakuuttamalla, että miten syntinen vainaja lienee ollutkin, kun hän täällä veti viimeisen henkäyksen, hän oli pääsevä enkelien joukkoon. Paavali taas kiinnittää veljiensä huomion tulevaisuudessa tapahtuvaan Herran tuloon, jolloin haudan kahleet murretaan ja »Kris-tuksessa kuolleet» nousevat ian-kaikkiseen elämään.

Sielun kuolemattomuusoppi ja viimeinen tuomio

Ennen kuin kukaan voi päästä autuaitten asuntoihin, hänen asiansa on käsiteltävä ja hänen luonteensa ja tekonsa tutkittava Jumalan edessä. Kaikki tuomitaan sen perusteella, mitä kirjoihin on kirjoitettu, ja kaikki saavat tekojensa mukaisen palkan. Tämä tuomitseminen ei tapahdu ihmisen kuollessa. Pankaamme merkille Paavalin sanat: »Hän on säätänyt päivän, jona hän on tuomitseva maanpiirin vanhurskaudessa sen miehen kautta, jonka hän siihen on määrännyt; ja hän on antanut kaikille siitä vakuuden, herättämällä hänet kuolleista» (Ap.t. 17: 31). Tässä Paavali selvästi osoittaa, että maailman tuomitsemista varten on määrätty erikoinen aika, joka Paavalin eläessä vielä oli tulevaisuudessa.

Juudas viittaa samaan aikakaueen kirjoittaessaan Jumalasta,että »hän ne enkelit, jotka eivät säilyttäneet valta-asemaansa, vaan jättivät oman asumuksensa, pani pimeyteen iankaikkisissa kahleissa säilytettäväksi suuren päivän tuomioon». Ja hän lainaa Eenokin sanat: »Katso, Herra tulee tuhannen tuhansine pyhinensä tuomitsemaan kaikkia» (Juud. 6, 14, 15). Johannes kirjoittaa: »Minä näin kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä, ja kirjat avattiin; — ja kuolleet tuomittiin sen perusteella, mitä kirjoihin oli kirjoitettu, tekojensa mukaan» (Ilm. 20:12).

Mutta jos kuolleet jo ovat naut-timassa taivaan autuutta tai vään-telehtimässä helvetin tulessa, niin mitä varten on tuleva tuomio? Jumalan sanan opetukset näistä tärkeistä kysymyksistä eivät ole hämäriä eivätkä ristiriitaisia; tavalliset ihmiset voivat ne ymmärtää. Mutta kuka vilpitön ihminen voi vallalla olevassa teoriassa nähdä joko viisautta tai oikeudenmukaisuutta? Saavatko vanhurskaat, sen jälkeen kun heidän asiansa on tuomiolla tutkittu, kuulla sanat: »Hyvä on, sinä hyvä ja uskollinen palvelija. — Mene herrasi iloon», oltuaan hänen luonaan kenties jo pitkät ajat? Kutsutaanko juma-lattomat piinapaikastansa kuulemaan koko maailman tuomarin päätöstä: »Menkää pois minun tyköäni, te kirotut, siihen iankaikkiseen tuleen, joka on valmistettu perkeleelle ja hänen enkeleillensä»? (Matt. 25: 21, 41). Voi vakavaa pilkkaa, Jumalan viisauden ja oikeudenmukaisuuden häpeällistä syyttämistä!

Sielun kuolemattomuusoppi oli Rooman kirkon pakanuudesta lai- [60] naamia vääriä oppeja, jotka se liitti kristinuskoon. Martti Luther luki sen niiden »luonnottomien tarujen joukkoon, jotka ovat osana Rooman paavien käskykirjeiden muodostamassa tunkiossa.»380 Selittäessään Saarnaajan kirjassa olevia Salomon sanoja: »Kuolleet eivät tiedä mitään», uskonpuhdistaja sanoo: »Tämä on toinen kohta, joka osoittaa, että kuolleet ovat — tiedottomia. Hän sanoo, että siellä ei ole tekoa, ei ajatusta, ei tietoa eikä viisautta. Salomo päätteli, että kuolleet nukkuvat eivätkä ole mistään tietoisia. He lepäävät laskematta päiviä tai vuosia, ja kun he heräävät, heistä tuntuu siltä, kuin he olisivat nukkuneet vain hetkisen.»381

Pyhässä Raamatussa ei ole sellaista kohtaa, jossa sanottaisiin, että vanhurskaat saavat palkkansa tai jumalattomat rangaistuksensa kuolemassa. Patriarkat ja profeetat eivät ole jättäneet mitään sellaista vakuutusta. Kristus ja hänen apostolinsa eivät ole antaneet mitään viittausta siihen. Raamattu opettaa selvästi, että ihmiset eivät heti kuolemansa jälkeen pääse taivaaseen. Heidät esitetään nukkuvina ylösnousemukseen saakka (1 Tess. 4: 14; Job 14: 10-12). Kun hopealanka katkeaa ja kultamalja särkyy, ihminen lakkaa ajattelemasta (Saarn. 12: 6). Kuolleet ovat haudan hiljaisuudessa. He eivät tiedä mitään siitä, mitä auringon alla tapahtuu (Job 14: 21). Autuas lepo väsyneille vanhurskaille! Aika, olipa se pitkä tai lyhyt, on heille vain silmänräpäys. He nukkuvat. Jumalan pasuunan soidessa he heräävät ihanaan kuolemattomuuteen. »Sillä pasuna soi, ja kuolleet nousevat katoamattomina. — Mutta kun tämä katoavainen pukeutuu ka-toamattomuuteen, ja tämä kuole-vainen pukeutuu kuolemattomuu-teen, silloin toteutuu se sana, joka on kirjoitettu: ’Kuolema on nielty ja voitto saatu’» (1 Kor. 15: 52-55). Kun heidät herätetään syvästä unestaan, heidän ajattelunsa alkaa siitä, mihin se päättyi. Viimeinen aistimus oli kuoleman tuska; viimeinen ajatus oli se, että he joutuivat kuoleman vallan alle. Kun he nousevat haudasta, heidän ensimmäinen iloinen ajatuksensa puhkeaa riemuhuudoksi: »Kuolema, missä on sinun voittosi? Kuolema, missä on sinun otasi?» (1 Kor. 15: 52-55). [61]

Luku 6—Spiritismi

Pyhien enkelien palvelus sellaisena kuin se on esitettynä Raamatussa on mitä lohdullisin ja kallisarvoisin totuus jokaiselle Kristuksen seuraajalle. Mutta kansan suosiman teologian erheet ovat himmentäneet ja turmelleet tätä asiaa koskevan Raamatun opetuksen. Luontaisen kuolemattomuuden oppi, joka ensin lainattiin pakanallisesta filosofiasta ja suuren luopumuksen pimeydessä lii-tettiin kristinuskoon, on syrjäyttänyt sen Raamatussa niin selvästi esitetyn totuuden, että »kuolleet eivät tiedä mitään». Monet ovat ruvenneet uskomaan, että ne henget, joiden sanotaan olevan »palvelevia henkiä, palvelukseen lähetettyjä niitä varten, jotka saavat autuuden periä», ovat kuolleiden henkiä. Näin he uskovat, vaikka Raamattu todistaa taivaan enkelien olemassaolosta ja heidän yhteydestään ihmisen historian kanssa, ennen kuin yksikään ihminen oli kuollut.

Sielunvihollisen vaarallinen ansa

Oppi ihmisen tietoisuudesta kuo-lemassa, varsinkin siten tulkittuna, että vainajain henget palaavat takaisin palvelemaan elossa olevia, on valmistanut tietä nykyaikaiselle spiritismille. Jos kuolleet pääsevät Jumalan ja pyhien enkelien luokse nauttimaan entistä tietoaan paljon korkeamman tiedon eduista, miksi he eivät palaisi maan päälle valistamaan ja opettamaan elossa olevia? Jos kuolleiden henget liitelevät, kuten kansan suosimat teologit opettavat, maan päällä elävien ystäviensä ympärillä, miksi he eivät saisi asettua yhteyteen heidän kanssaan varoittaakseen heitä pahuudesta tai lohduttaakseen heitä surussa? Kuinka kuolleiden tietoisuuteen uskovat voivat hylätä sen, mikä tulee heille kirkastettujen henkien tuomana taivaallisena valona? Tässä on pyhänä pidetty kanava, jota saatana käyttää tarkoitustensa toteuttamiseen. Hänen käskyjään noudattavat langenneet enkelit ilmestyvät henkimaailman lähetteinä. Väittäen saattavansa elossa olevat ihmiset yhteyteen kuolleiden kanssa pimeyden ruhtinas vaikuttaa lumoavasti heidän mieleensä.

Saatanalla on valta esittää ihmisille heidän kuolleiden ystäviensä [62] kaltaisia hahmoja. Jäljennös on täydellinen; ystävällinen katse, sanat ja ääni ovat hämmästyttävän tarkasti jäljiteltyjä. Monet tulevat lohdutetuiksi siitä vakuutuksesta, että heidän rakkaat ystävänsä ovat nauttimassa taivaan autuutta, ja pahaa aavistamatta he kuuntelevat »villitseviä henkiä ja riivaajien oppeja».

Kun heidät on johdettu uskomaan, että kuolleet todellakin palaavat seurustelemaan heidän kanssaan, saatana tuo esille sellaisia, jotka menivät hautaan valmistumattomina. Nämä väittävät elävänsä onnellisina taivaassa, vieläpä olevansa siellä korkeassa asemassa. Niin levitetään laajalti sellaista väärää oppia, ettei vanhurskaan ja jumalattoman välillä tehdä mitään erotusta. Nämä hen-kimaailmasta tulleiksi vieraiksi luulotellut olennot antavat toisinaan oikeiksi osoittautuvia varoituksia ja nuhteita. Sitten, kun he ovat saavuttaneet luottamusta, he esittävät oppeja, jotka riistävät perustukset uskolta Raamattuun. Osoittaen syvää mielenkiintoa ystäviensä hyvinvointiin he soluttavat heidän mieleensä mitä vaarallisimpia harhaoppeja. Se, että he esittävät muutamia totuuksia ja voivat toisinaan ennustaa tulevia tapahtumia, saa heidän ilmoituksensa näyttämään luotettavilta. Suuret joukot ottavat vastaan heidän väärät oppinsa niin halukkaasti ja uskovat niihin niin ehdottomasti, kuin ne olisivat Raamatun pyhimpiä totuuksia. Jumalan laki syrjäytetään, armon Henkeä halveksitaan ja liiton verta pidetään epäpyhänä. Henget kieltävät Kristuksen jumaluuden ja asettavat Luojankin samalle tasolle, millä itse ovat. Siten suuri kapinoitsija jatkaa uudessa valepuvussa sitä taistelua Jumalaa vastaan, jonka hän alkoi taivaassa ja jota hän on käynyt maan päällä lähes kuusituhatta vuotta.

Yliluonnollisia ilmiöitä

Monet yrittävät selittää henkimaailman ilmiöt pelkäksi petokseksi ja meedion silmänkääntötempuiksi. Mutta vaikka on totta, että sellaisia temppuja on tehty todellisten henki-ilmestysten nimissä, on myös esiintynyt huo-mattavia yliluonnollisen voiman aiheuttamia ilmiöitä. Se salaperäinen koputus, millä nykyaikainen spiritismi alkoi, ei johtunut ihmisten kujeista ja oveluudesta, vaan sen saivat selvästi aikaan pahat enkelit, jotka siten ottivat käytäntöön yhden menestyksellisimmistä ja tuhoisimmista pettämiskeinoistaan. Monet joutuvat ansaan siksi, että uskovat spiritismin olevan pelkkää ihmisten petosta. Kun he joutuvat katsomaan silmästä silmään sellaisia ilmestyksiä, joita heidän on pakko pitää yliluonnollisina, he eksyvät ja pitävät niitä Jumalan suuren voiman ilmauksina.

Nämä henkilöt jättävät ottamatta huomioon Raamatun todistuksen saatanan ja hänen asiamiestensä tekemistä ihmeistä. Saatanan avulla faraon noidat kykenivät jäljittelemään Jumalan tekoja. Paavali todistaa, että Kristuksen toisen tulemisen edellä tu-lee esiintymään samanlaisia saatanan voiman ilmauksia. »Silloin ilmestyy tuo laiton, - jonka tule [63] mus tapahtuu saatanan vaikutuk-sesta valheen kaikella voimalla ja tunnusteoilla ja ihmeillä ja kaikilla vääryyden viettelyksillä» (2 Tess. 2: 8-10). Apostoli Johannes kuvailee viimeisinä päivinä ilmaantuvaa ihmeitä tekevää valtaa ja sanoo: »Se tekee suuria ihmeitä, niin että saa tulenkin taivaasta lankeamaan maahan ih-misten nähden. Ja se villitsee maan päällä asuvaiset niillä ihmeillä, joita sen sallittiin tehdä» (Ilm. 13: 13, 14). Tässä ei ennusteta pelkkiä petoksia. Ihmiset petetään niillä ihmeillä, joita saatanan asiamiehillä on valta tehdä eikä vain uskotella tekevänsä.

Spiritismi ja moraalinen taju

Pimeyden ruhtinas, joka niin kauan on käyttänyt suuria henkisiä kykyjään pettämiseen, sovittaa taitavasti kiusauksensa eri asemissa olevien ihmisten mukaan. Sivistyneille ja hienon käytöksen omaaville henkilöille hän esittää spiritismin hienossa ja jär-jellisessä muodossa ja saa siten monet vedetyksi ansaansa. Spiritismin antama viisaus on sitä, mistä apostoli Jaakob kirjoittaa: »Tämä ei ole se viisaus, joka ylhäältä tulee, vaan se on maallista, sielullista, riivaajien viisautta» (Jaak. 3: 15). Mutta tämän suuri pettäjä salaa, kun se parhaiten vastaa hänen tarkoituksiaan. Hän, joka kiusauksen erämaassa voi ilmestyä Kristukselle taivaallisen serafin kirkkauteen puettuna, tulee ihmisten luo mitä viehättävimmällä tavalla valkeuden enkelinä. Hän vetoaa järkeen esittäessään mieltä ylentäviä aiheita, hän hurmaa mielikuvituksen ihastuttavilla näyillä sekä hankkii itsel-leen myötätuntoa kaunopuheisilla kuvauksillaan rakkaudesta ja hy-vyydestä. Hän kiihottaa mieli-kuvituksen korkeaan lentoon ja saattaa ihmiset ylpeilemään omasta viisaudestaan siinä määrin, että he sisimmässään väheksyvät iankaikkista Jumalaa. Se mahtava olento, joka voi viedä maailman Lunastajan korkealle vuorelle ja näyttää hänelle kaikki maailman valtakunnat ja niiden loiston, esittää kiusauksensa ihmisille tavalla, joka turmelee kaikkien niiden arvostelukyvyn, joita Jumalan voima ei suojele.

Saatana viekoittelee ihmisiä nyt samalla tavalla kuin hän viekoitteli Eevaa Eedenissä, imartelulla, herättämällä kaipuuta kielletyn tiedon saavuttamiseen ja kiihottamalla itsekorotukseen. Näiden pahojen tunteiden helliminen johti hänen omaan lankeemukseensa, ja niiden kautta hän koettaa saattaa ihmiset perikatoon »Te tulette niinkuin Jumala», hän sanoo, »tietämään hyvän ja pahan» (1 Moos. 3: 5). Spiritismi opettaa, että »ihminen on kehityksen kautta tullut olento, jonka osana on kehittyä syntymästään lähtien aina ikuisuuteen saakka Jumaluutta kohti.» Ja edelleen: »Jokainen sielu tuomitsee itse itsensä eikä kukaan toinen.» »Tuomio tulee olemaan oikea, koska se kohdistuu tuomitsijaan itseensä. — Valtaistuin on teissä itsessänne.» Eräs spiritistiopettaja sanoi, kun »henkinen tietoisuus» heräsi hänessä: »Minun lähimmäiseni, kaikki olivat lankeamattomia puo- [64] lijumalia.» Eräs toinen väittää, että »jokainen oikeamielinen ja moitteeton olento on Kristus».

Äärettömän Jumalan vanhurs-kauden ja täydellisyyden tilalle, joka on palvonnan todellinen kohde, ja hänen täydellisen ja vanhurskaan lakinsa tilalle, joka on inhimillisten saavutusten todellinen mittapuu, saatana on siten korottanut syntisen, erehtyvän ihmisen ainoaksi palvonnan kohteeksi, ainoaksi tuomion mittapuuksi tai luonteen malliksi.Tämä on kehitystä, mutta ei ylöspäin vaan alaspäin.

Sekä henkisellä että hengellisellä alalla on voimassa laki, jonka mukaan me muutumme katselemalla. Mieli mukautuu niiden asioiden mukaan, joissa sen annetaan viipyä. Se muuttuu sen kaltaiseksi, mitä se on tottunut kunnioittamaan ja rakastamaan. Ihminen ei pääse koskaan puhtauden, hyvyyden tai totuuden ihannettaan korkeammalle. Jos oma minä on hänen korkeimpana ihan- [65] teenaan, hän ei koskaan saavuta sellaista, mikä on sen yläpuolella. Pikemmin hän vaipuu yhä alemmaksi. Vain Jumalan armo on voimallinen nostamaan ihmisen korkeammalle tasolle. Itsekseen jätettynä hän välttämättömästi kulkee alaspäin.

Mukavuutta rakastaville, nautinnonhaluisille ja aistillisille hen-kilöille spiritismi esittäytyy vähemmän hienossa valepuvussa kuin sivistyneemmille ja järkevämmille, sillä he löytävät sen korkeammista muodoista sellaista, mikä vastaa heidän taipumuksiaan. Saatana ottaa selville ihmisluonteen kaikki heikkoudet. Hän panee merkille, mihin synteihin kullakin on taipumusta, ja sitten hän huolehtii siitä, ettei tilaisuuksia tyydyttää taipumusta pahaan puutu. Hän houkuttelee ihmisiä liiallisuuteen siinä, mikä itsessään on luvallista, ja saa heidät kohtuuttomuudella heikentämään ruumiillista, henkistä ja siveellistä voimaansa. Hän on tur-mellut ja yhä turmelee tuhansia himojen tyydyttämisellä tehden ihmisen koko olemuksen kar-keammaksi. Täydentääkseen työnsä hän selittää henkien kautta, että »tosi tieto asettaa ihmisen kaiken lain yläpuolelle», että »kaikki, mikä on olemassa, on oikeaa», että »Jumala ei tuomitse» ja että »kaikki tehdyt synmt ovat vaarattomia». Kun kansaa siten vietellään uskomaan, että halu on korkein laki, että vapaus on vapautta kurinalaisuudesta ja että ihminen on vastuussa vain itselleen, niin kuka voi ihmetellä, että turmelus ja paheet lisääntyvät joka taholla? Monet ottavat halukkaasti vastaan ope-tuksia, jotka antavat heille vapauden seurata lihallisen sydämen kuiskeita. Itsehillinnän ohjakset annetaan himon hallintaan, mielen ja sielun voimat alistetaan eläimellisten taipumusten alle, ja saatana kokoaa voitonriemuisena verkkoonsa tuhansittain niitä, jotka väittävät olevansa Kristuksen seuraajia.

Raamatun suhtautuminen »vainajahenkiin»

Mutta kenenkään ei tarvitse eksyä spiritismin valheellisten väitteiden johdosta. Jumala on antanut ihmisille niin paljon valoa, että he voivat havaita ansan. Kuten jo on näytetty, spiritismin perustuksena oleva teoria on risti-riidassa Raamatun selvimpien il-moitusten kanssa. Raamattu osoittaa, että kuolleet eivät tiedä mitään, että heidän ajattelunsa on lakannut, ettei heillä ole mitään osaa siihen, mitä tapahtuu auringon alla eivätkä he tiedä mitään maan päällä olevien rakkaittensa iloista ja suruista.

Jumala on sitäpaitsi nimenomaan kieltänyt kaiken yhteyden vainajien hengiksi tekeytyvien olentojen kanssa. Heprealaisten aikana oli ihmisiä, jotka nykyajan spiritistien tavoin väittivät olevansa yhteydessä kuolleiden kans-sa. Mutta Raamattu todistaa, että »vainajahenget», kuten näitä muista maailmoista tulleita vieraita kutsuttiin, ovat »riivaajain henkiä» (vertaa 4 Moos. 25: 1-3; Ps. 106: 28; 1 Kor. 10: 20; Ilm. 16: [66] 14). Seurustelu vainajahenkien kanssa oli julistettu kauhistukseksi Herran edessä ja juhlallisesti kielletty kuoleman rangaistuksen uhalla (3 Moos. 19: 31; 20: 27). Noituutta pidetään nykyään halveksittuna. Väitettä, että ihmiset voivat seurustella pahojen henkien kanssa, pidetään pimeältä keskiajalta perittynä taruna. Mutta spiritismi, jonka kannattajia on satoja tuhansia, jopa miljoonia, ei ole mitään muuta kuin tuomittua ja kiellettyä muinaisajan noituutta, joka on herätetty uuteen eloon uuteen valepukuun verhottuna. Tämä suunnattoman suuri petos on raivannut itselleen tien tieteellisiin piireihin ja tunkeutunut kirkkokuntiin. Se on otettu suopeasti vastaan lakia säätävissä laitoksissa ja myös kuningasten hoveissa.

Ei erotusta vanhurskauden ja synnin välillä

Vaikka ei olisi mitään muuta to-distusta spiritismin todellisesta luonteesta, niin sen jo pitäisi riittää kristitylle, että henget eivät tee erotusta vanhurskauden ja synnin välillä eivätkä jaloimpien ja puhtaimpien Kristuksen apostolien ja turmeltuneimpien saatanan palvelijain välillä. Esittämällä halpamaisimmat ihmiset taivaaseen päässeinä ja siellä korkeassa asemassa olevina saatana julistaa maailmalle: »Ei sillä ole väliä, miten turmeltuneita te olette, eikä sillä ole väliä, uskotteko Jumalaan ja Raamattuun vai ette. Eläkää miten haluatte; taivas on teidän kotinne.» Spiritistiopettajat itse asiassa sanovat: »Jokainen, joka pahaa tekee, on hyvä Herran silmissä, ja niihin hänellä on mielisuosio» tai »Missä on tuomion Jumala?» (Mal. 2: 17). Mutta Jumala sanoo: »Voi niitä, jotka sanovat pahan hyväksi ja hyvän pahaksi, jotka tekevät pimeyden valkeudeksi ja valkeuden pimeydeksi!» (Jes. 5: 20).

Kun nämä valheen henget esiintyvät apostoleina, ne panevat nämä vastustamaan sitä, mitä maan päällä ollessaan kirjoittivat Pyhän Hengen johtamina. Ne kieltävät Raamatun jumalallisen alkuperän ja siten rikkovat kristittyjen toivon perustuksen sekä sammuttavat sen valon, joka osoittaa tien taivaaseen. Saatana koettaa saada maailman uskomaan, että Raamattu on vain kaunokirjallinen teos tai ihmiskunnan lapsuusajalle soveltuva kirja, jonka nyt voi vähäarvoisena ja vanhentuneena heittää syrjään. Jumalan sanan tilalle hän tarjoaa henki-ilmestyksiä. Tässä on täysin hänen valvonnassaan oleva kanava. Sen avulla hän voi saada maailman uskomaan, mitä hän tahtoo. Sen kirjan, joka arvostelee häntä ja hänen kannattajiaan, hän asettaa varjoon juuri sinne, missä hän toivoo sen olevan. Maailman Vapahtajan hän selittää olevan vain tavallinen ihminen. Ja niin kuin Jeesuksen hautaa vartioineet roomalaiset sotamiehet levittivät valheellista kertomusta, jonka papit ja vanhimmat olivat panneet heidän suuhunsa, kumotakseen väitteen hänen ylösnousemuksestaan, niin myös ne, jotka uskovat henkiilmestyksiin, koettavat tehdä uskottavaksi, ettei Vapahtajamme [67] elämässä ole mitään yliluonnollista. Yrittäen täten syrjäyttää Jeesuksen he kiinnittävät ihmisten huomion omiin ihmetöihinsä, joiden he väittivät olevan paljon suurempia kuin Kristuksen töiden.

Nykyaikaista spiritismiä

On totta, että spiritismi nyt muuttaa muotoaan. Se kätkee joitakin loukkaavimpia piirteitään ja ottaa ylleen kristillisyyden verhon. Mutta sen edustajien puhujalavoilla ja lehdistössä esittämät lausunnot ovat olleet yleisön käytettävissä monta vuotta, ja niistä ilmenee sen todellinen luonne. Näitä lausuntoja ei voi salata eikä kieltää.

Kaukana siitä, että spiritismi nykyisessä muodossaan olisi siedettävämpi kuin ennen; se on to-dellisuudessa entistä vaarallisempi, koska se nyt on petollisempi. Kun se aikaisemmin kielsi Kristuksen ja Raamatun, se nyt väittää hyväksyvänsä molemmat. Mutta se selittää Raamattua sillä tavalla, että se miellyttää uudistumatonta sydäntä, samalla kun sen vakavat ja tärkeät totuudet esitetään mitättöminä asioina. Rakkaus esitetään Jumalan pääominaisuudeksi, mutta se alennetaan heikoksi tunteellisuudeksi, eikä tehdä suurta eroa hyvän ja pahan välillä. Jumalan vanhurskaus, hänen syntiä vastaan lausumansa uhkaukset ja hänen pyhän lakinsa vaatimukset pidetään salassa. Kansaa opetetaan pitämään kymmenen käskyn lakia kuolleena kirjaimena. Miellyttävät, lumoavat tarut valtaavat mielen ja joh-tavat ihmiset hylkäämään Raamatun uskonsa perustuksena. Kristus kielletään yhtä todellisesti kuin ennenkin, mutta saatana on niin sokaissut ihmisten silmät, että he eivät huomaa petosta.

On vain harvoja, joilla on oikea käsitys spiritismin pettämiskyvystä ja vaarasta joutua sen vaikutuksen alaiseksi. Monet asettuvat yhteyteen sen kanssa ainoastaan tyydyttääksensä uteliaisuuttaan. Heillä ei ole mitään todellista uskoa siihen, ja ajatus alistumisesta henkien valvontaan herättää heissä kauhua. Mutta he menevät uhkarohkeasti kielletylle alueelle, ja mahtava turmelija käyttää valtaansa heitä kohtaan vastoin heidän tahtoaan. Kun heidät kerran saadaan alistamaan tahtonsa hänen johtoonsa, hän pitää heitä vankeinaan, ja heidän on mahdotonta omin voimin vapautua kiehtovasta lumouksesta. Ei mikään muu kuin Jumalan voima, joka annetaan vastauksena vakavaan uskon rukoukseen, voi vapauttaa näitä ansaan joutuneita sieluja.

Kaikki, jotka hemmottelevat synnillisiä luonteenpiirteitään tai tahallaan jatkavat tunnetun synnin harjoittamista, avaavat oven saatanan kiusauksille. He eroavat Jumalasta ja hänen enkeliensä suojeluksesta. Kun paholainen esittää petolliset houkutuksensa, he ovat suojattomia ja joutuvat helposti saaliiksi. Ne, jotka siten jättäytyvät hänen valtaansa, eivät tiedä, mihin heidän tiensä päättyy. Voitettuaan heidät kiusaaja käyttää heitä asiamiehinään toisten saattamiseksi turmioon. [68]

Raamatussa ainoa turva petoksia vastaan

Profeetta Jesaja sanoo: »Kun he sanovat teille: ’Kysykää vainajaja tietäjähengiltä, jotka supisevat ja mumisevat’, niin eikö kansa kysyisi Jumalaltansa? Kuolleiltako elävien puolesta? ’Pysykää laissa ja todistuksessa!’ Elleivät he näin sano, ei heillä aamunkoittoa ole» (Jes. 8: 19, 20). Jos ihmiset olisivat halukkaita vastaanottamaan Raamatussa niin selvästi esitetyn ihmisen luontoa ja kuolleiden tilaa koskevan totuuden, he näkisivät, että spiritismin väitteet ja ilmestykset ovat lähtöisin saatanasta, joka toimii valheen kaikella voimalla ja tunnusteoilla ja ihmeillä. Mutta sen sijaan, että luopuisivat lihalliselle sydämelle mieluisasta rajattomasta vapaudesta ja hylkäisivät helmasyntinsä, monet sulkevat silmänsä valolta ja varoituksista välittämättä jatkavat syntistä uraansa, samalla kun saatana virittää ansansa heidän ympärilleen ja he tulevat hänen saaliikseen. He »eivät ottaneet vastaan rakkautta totuuteen voidaksensa pelastua. Ja sentähden Jumala lähettää heille väkevän eksytyksen, niin että he uskovat valheen» (2 Tess. 2:10,11).

Ne, jotka vastustavat spiritistien oppeja, eivät taistele ainoastaan ihmisiä vaan myös saatanaa ja hänen enkeleitänsä vastaan. He ovat ryhtyneet taisteluun hallituksia vastaan ja valtoja vastaan ja pahuuden henkiolentoja vastaan taivaan avaruuksissa. Saatana ei luovuta aluettaan tuumaakaan, ennen kuin taivaan lähettiläät pakottavat hänet perääntymään. Jumalan kansan pitäisi kyetä kohtaamaan hänet Vapah-tajamme tavoin sanoilla: »Kirjoitettu on.» Saatana voi käyttää raamatunkohtia nyt niin kuin Kristuksenkin aikana, ja hän tulkitsee ne väärin saadakseen ne tukemaan petoksiaan. Niiden, jotka haluaisivat pysyä lujina tänä vaarallisena aikana, täytyy itse ymmärtää Raamatun todistuksia.

Monille riivaajain henget esiintyvät rakkaina sukulaisina tai ystävinä ja esittävät heille mitä vaarallisimpia harhaoppeja. Nämä vierailijat vetoavat meidän hellimpiin tunteisiimme ja tekevät ihmeitä väitteittensä tueksi. Meidän täytyy olla valmistuneita vas-tustamaan heitä sillä Raamatun totuudella, että kuolleet eivät tiedä mitään ja että ne henget, jotka esiintyvät kuolleiden henkinä, ovat riivaajahenkiä.

Aivan edessämme on koetuksen hetki, »joka on tuleva yli koko maanpiirin koettelemaan niitä, jotka maan päällä asuvat» (Ilm. 3: 10). Kaikki, joiden usko ei ole lujasti kiinnitetty Jumalan sanaan, tulevat eksytetyiksi ja voitetuiksi. Saatana vaikuttaa »kaikilla vääryyden viettelyksillä» saadakseen ihmisten lapset valvontaansa, ja hänen petoksensa lisääntyvät jatkuvasti. Mutta hän saavuttaa tarkoituksensa vain silloin, kun ihmiset vapaaehtoisesti myöntyvät hänen viettelyksiinsä. Ne, jotka vilpittömästi haluavat oppia tuntemaan totuuden ja pyrkivät puhdistamaan sielunsa kuu-liaisuudessa ja tekemään siten kaiken voitavansa valmistuakseen taisteluun, löytävät varman suojan totuuden Jumalassa. Meillä on [69] Vapahtajan lupaus: »Koska sinä olet ottanut minun kärsivällisyyteni sanasta vaarin, niin minä myös otan sinusta vaarin ja pelastan sinut koetuksen hetkestä, joka on tuleva yli koko maanpiirin koettelemaan niitä, jotka maan päällä asuvat» (Ilm. 3: 10). Hän lähettäisi mieluummin kaikki taivaan enkelit suojelemaan kansaansa kuin antaisi ainoankaan häneen luottavan sielun joutua tappiolle taistelussa saatanaa vastaan.

Profeetta Jesaja esittää, miten jumalattomat joutuvat kauheaan petokseen, joka saa heidät luule-maan olevansa turvassa Jumalan tuomioilta ja sanomaan: »Me olemme tehneet liiton kuoleman kanssa ja tuonelan kanssa sopi-muksen; tulkoon vitsaus kuin tulva, ei se meitä saavuta, sillä me olemme tehneet valheen turvaksemme ja piiloutuneet petokseen » (Jes. 28: 15). Tässä kuvattuun luokkaan kuuluvat ne, jotka itsepintaisessa katumattomuudessaan lohduttavat itseään sillä vakuutuksella, ettei syntiselle tule mitään rangaistusta synnistä, vaan kaikki ihmiset, miten turmeltuneita he lienevätkin, pääse-vät taivaaseen ja tulevat Jumalan enkelien kaltaisiksi. Mutta vielä huomattavamman liiton kuoleman ja tuonelan kanssa tekevät ne, jotka hylkäävät ne totuudet, mitkä taivas on antanut vanhurskaiden suojaksi hädän aikana, ja niiden asemesta ottavat turvakseen saatanan tyrkyttämät valheet - spiritismin petolliset väit-teet

Tämän sukupolven ihmisten so-keus on hämmästyttävä, suorastaan sanoin kuvaamaton. Tuhannet hylkäävät Jumalan sanan epä-luotettavana ja hyväksyvät haluk-kaasti saatanan petolliset väitteet. Epäilijät ja pilkkaajat leimaavat tekopyhiksi ne, jotka kilvoitelevat profeettain ja apostolien uskon puolesta. He huvittavat itseään tekemällä pilaa Raamatun vakavista opetuksista, jotka koskevat Kristusta ja pelastussuunnitelmaa ja totuuden hylkääjiä kohtaavaa rangaistusta. He ovat syvästi säälivinään henkilöitä, jotka ovat niin ahdasmielisiä, heikkoja ja taikauskoisia, että tunnustavat Jumalan vaatimukset ja noudattavat hänen lakiaan. He esiintyvät niin varmoina, kuin todellakin olisivat tehneet liiton kuoleman kanssa ja tuonelan kanssa sopimuksen - aivan kuin olisivat pystyttäneet ylipääsemättömän ja läpitunkemattoman muurin itsensä ja Jumalan koston välille. Mikään ei voi herättää heissä pelkoa. He ovat niin täydellisesti jättäytyneet kiusaajan valtaan, niin läheisesti liittyneet häneen ja niin läpikotaisin hänen henkensä kyllästämiä, ettei heillä ole voimaa eikä halua irtautua hänen pauloistaan.

Saatana on kauan valmistautunut viimeiseen yritykseensä pettää maailma. Työnsä perustuksen hän laski vakuuttamalla Eevalle Eedenissä: »Ette suinkaan kuole; vaan Jumala tietää, että sinä päi-vänä, jona te siitä syötte, aukenevat teidän silmänne, ja te tulette niinkuin Jumala tietämään hyvän ja pahan» (1 Moos. 3: 4, 5). Spiri-tismin kehittyessä hän on sitten vähitellen valmistanut tietä eksytystensä mestarityölle. Hän ei ole vielä saanut täysin toteutetuksi [70] tarkoituksiaan, mutta aivan ajan lopussa hän ne toteuttaa. Profeetta sanoo: »Minä näin - kolme saastaista henkeä, sammakon muotoista. Sillä ne ovat riivaajain henkiä, jotka tekevät ihmeitä; ne lähtevät koko maanpiirin kuningasten luo kokoamaan heidät sotaan Jumalan, Kaikkivaltiaan, suurena päivänä» (Ilm. 16: 13, 14). Tähän petokseen tulee kietoutumaan koko maailma lukuun-ottamatta niitä, jotka varjeltuvat Jumalan voiman avulla uskon kautta hänen sanaansa. Ihmiset tuuditetaan kohtalokkaaseen var-muuteen, josta heräävät vasta silloin, kun Jumalan vihan maljat vuodatetaan.

Herra sanoo: »Minä panen oikeuden mittanuoraksi ja vanhurskauden vaa’aksi, ja rakeet hävittävät valheturvan, ja vedet huuhtovat pois piilopaikan. Teidän liittonne kuoleman kanssa pyyhkäistään pois, ja teidän sopimuksenne tuonelan kanssa ei kestä; kun vitsaus tulee niinkuin tulva, niin se teidät maahan tallaa» (Jes. 28: 17, 18). [71]

Luku 7—Paavikunnan tavoitteita

Protestantit ovat katolilaisuudelle nyt paljon suosiollisempia kuin aikaisempina vuosina. Niissä maissa, joissa katolilaisuus ei ole valta-asemassa ja joissa paavinkirkon kannattajat käyttävät sovinnollisia menettelytapoja pyrkiessään saamaan vaikutusvaltaa, voidaan havaita yhä lisääntyvää välinpitämättömyyttä niihin oppeihin nähden, jotka erottavat uskonpuhdistuksen kautta syntyneet kirkkokunnat paavillisesta pappisvallasta. Se mielipide voittaa alaa, ettei tärkeimmissä kohdissa loppujen lopuksi olekaan niin suurta eroa kuin on luultu ja että pienet myönnytykset protestanttien puolelta johtavat parempaan yhteisymmärrykseen Rooman kirkon kanssa. Oli aika, jolloin protestantit antoivat suuren arvon kalliisti ostetulle omantunnonvapaudelle. He opettivat lapsiaan kammoksumaan paavinvaltaa ja ajattelivat, että yhteisymmärrykseen pyrkiminen Rooman kanssa oli uskottomuutta Jumalaa kohtaan. Mutta kuinka erilai-sia ovatkaan ne mielipiteet, joita nyt esitetään!

Paaviuden puolustajat väittävät, että Rooman kirkkoa on parjattu aiheettomasti, ja protestanttinen maailma on taipuvainen tunnustamaan väitteen oikeaksi. Monet sanovat, että on väärin ar-vostella nykyistä Rooman kirkkoa niiden inhottavien ja luonnottomien tekojen mukaan, jotka olivat ominaisia sen vallankäytölle tietä-mättömyyden ja pimeyden vuosi-satoina. Kirkon kauheaa julmuutta he pitävät anteeksiannettavana sen perusteella, että se johtui ajan raakuudesta, ja väittävät nykyaikaisen sivistyksen muuttaneen sen ajatustavan.

Erehtymättömyysvaatimus ja uskonvapauden kieltäminen

Ovatko nämä henkilöt unohtaneet sen erehtymättömyysvaatimuksen, josta tämä ylpeä valta on pitänyt kiinni kahdeksansataa vuotta? Sen sijaan, että olisi hylännyt tämän vaatimuksen, Rooman kirkko yhdeksännellätoista vuosisadalla uudisti sen jyrkemmin kuin koskaan ennen. Kun Rooma väittää, »ettei kirkko ole koskaan erehtynyt eikä kirjoitusten mukaan milloinkaan voi erehtyä»382, miten se voi luopua niistä periaat-+ [72] [73] teista, jotka ohjasivat sen toimintaa menneinä aikoina?

Paavinkirkko ei tule milloinkaan luopumaan erehtymättömyysvaatimuksestaan. Kaikkea, mitä se on tehnyt vainotessaan niitä, jotka ovat, hylänneet sen uskonkappaleet, se pitää oikeana. Ja eiköhän se uudistaisi samoja tekoja, jos siihen tulisi tilaisuus? Jos ne esteet, joita maalliset hallitukset nyt asettavat, poistettaisiin ja Rooma saisi jälleen entisen valtansa, niin pian sen tyrannius ja vainoaminen heräisivät uuteen eloon.

Muuan tunnettu kirjailija on lausunut paavillisen pappisvallan suhteesta omantunnon vapauteen ja niistä vaaroista, jotka uhkaavat erityisesti Yhdysvaltoja tuon pap-pisvallan suunnitelmien menesty-misen johdosta:

»On useita, jotka ovat taipuvaisia pitämään kaikkea pelkoa roo-malaiskatolisen kirkon suhteen [74] Yhdysvalloissa kiihkoiluna tai lap-sellisuutena. Sellaiset eivät näe katolisuuden luonteessa ja asenteessa mitään vihamielisyyttä meidän vapaita laitoksiamme kohtaan eivätkä huomaa mitään pahaenteistä sen kasvamisessa. Verratkaamme siksi muutamia meidän hallitusmuotomme pääperiaatteita katolisen kirkon periaatteisiin.

»Yhdysvaltain perustuslaki takaa kaikille omantunnonvapauden. Mikään ei ole kallisarvoisempaa tai tärkeämpää kuin tämä. Paavi Pius IX sanoo kiertokirjeessään 15. p:ltä elokuuta 1854: ’Omantunnonvapautta puoltavat mielettömät ja väärät opit eli hourailut ovat mitä turmiollisimpia erheitä - ruttoa, jota valtiossa on pelättävä enemmän kuin mitään muuta.’ Joulukuun 8. p:nä 1864 päivätyssä kiertokirjeessään sama paavi julistaa pannaan ’ne, jotka puolustavat omantunnon ja juma-lanpalveluksen vapautta’, sekä ’kaikki, jotka väittävät, ettei kirkolla ole oikeutta käyttää pakkoa’.

»Rooman rauhaa rakastava esiintymistapa Yhdysvalloissa ei merkitse mielenmuutosta. Se on suvaitsevainen siellä, missä se on voimaton. Piispa O’Connor sanoo: ’Uskonnonvapautta suvaitaan ai-noastaan niin kauan, kuin sen vastakohtaa ei voida toteuttaa ilman katoliselle maailmalle koituvaa vaaraa.’ St. Louisin arkkipiispa sanoi kerran: ’Harhaoppisuus ja epäusko ovat rikoksia, ja kristillisissä maissa, kuten esim. Italiassa ja Espanjassa, missä kaikki ihmiset ovat katolilaisia ja missä katolinen uskonto on maan lain tärkeänä osana, niistä rangaistaan kuten muistakin rikoksista.’ »Jokainen katolisen kirkon kardinaali, arkkipiispa ja piispa vannoo paaville uskollisuudenvalan, jossa esiintyvät seuraavat sanat: ’Harhaoppisia, lahkolaisia ja meidän edellä mainitun herramme (paavin) tai hänen ennen mainittujen seuraajiensa vastustajia minä tahdon vainota ja vastustaa kaikin voimin.’»383

Katolisuuden suosion kasvu

On totta, että roomalaiskatolisessa kirkossa on tosi kristittyjä. Tuhannet tämän kirkon jäsenet palvelevat Jumalaa kaiken sen valon mukaan mikä heillä on. Heidän ei sallita lukea Jumalan sanaa, ja sen tähden he eivät voi tuntea totuutta. He eivät ole koskaan nähneet elävän, hengellisen jumalanpalveluksen ja pelkkien muotojen ja juhlamenojen kiertokulun välillä olevaa suurta eroa. Jumala on sääliväinen ja armollinen näille sieluille, jotka on kasvatettu pe-tollisessa ja epätyydyttävässä us-kossa. Hän antaa valonsäteiden tunkeutua heitä ympäröivän synkän pimeyden läpi sekä ilmoittaa heille totuuden, niin kuin se on Jeesuksessa, ja monet liittyvät vielä hänen kansaansa.

Mutta uskonnollisena järjestelmänä roomalaiskatolinen uskonto ei ole nyt paremmassa sopusoinnussa Kristuksen evankeliumin kanssa kuin historiansa varhaisempinakaan kausina. Protestanttiset kirkkokunnat ovat suuressa pimeydessä; muuten ne huomaisivat ajan merkit. Rooman kirkko luo kauaskantoisia toimintasuun- [75] nitelmia ja tapoja. Se käyttää kaikkia mahdollisia keinoja vaikutuksensa laajentamiseksi ja voimiensa lisäämiseksi valmistautuessaan tuliseen ja ratkaisevaan taisteluun maailman herruuden saavuttamiseksi, palauttaakseen jälleen vainon ja hävittääkseen kaiken, mitä protestanttisuus on saanut aikaan. Katolisuus voittaa alaa joka taholla. Katsokaa sen kirkkojen ja kappelien jatkuvaa lisääntymistä protestanttisissa maissa. Katsokaa, miten Amerikassa suositaan sen lukioita ja seminaareja, joissa sangen monet protestantitkin opiskelevat. Katsokaa jumalanpalvelusmenoja ar-vostavan suuntauksen kasvua Englannissa ja lukuisia siirtymisiä katolilaisten riveihin. Näiden seikkojen tulisi herättää huolestumista kaikissa, jotka antavat arvoa evankeliumin puhtaille periaatteille.

Protestantit ovat kiinnittäneet huomiota paavin uskontoon ja suosineet sitä. He ovat tehneet so-vitteluratkaisuja ja myönnytyksiä, joita katolilaiset itsekin ihmettelevät, eivätkä voi niitä täysin ymmärtää. Ihmiset sulkevat silmänsä paavilaisuuden todelliselta luonteelta ja sen valtaanpääsyyn liittyviltä vaaroilta. Kansa on herätettävä vastustamaan tämän yhteiskunnalliselle ja uskonnolliselle vapaudelle hyvin vaarallisen vihollisen etenemistä.

Ulkonaista loistoa

Monet protestantit luulevat, että katolinen uskonto ei ole puoleen-savetävää ja että sen jumalanpalvelus on ikävää ja sisällyksetöntä juhlamenojen kiertokulkua. Mutta siinä he erehtyvät. Vaikka paavillisuus perustuukin petokseen, se ei kuitenkaan ole karkeaa ja kömpelöä petosta. Roomalaisen kirkon jumalanpalvelus on mitä vaikuttavin. Sen loisto ja juhlallisuus lumoavat ihmisten aistit sekä vaientavat järjen ja omantunnon äänen. Silmät ihastuvat. Muhkeat kirkot, vaikuttavat juh-lakulkueet, kultaiset alttarit, jalokivin koristetut pyhäinjäännöslippaat, arvokkaat maalaukset ja erittäin hienot veistokuvat vetoavat kauneuden kaipuuseen. Korvat lumoutuvat samalla tavalla. Musiikki on verratonta. Syvääänisten urkujen kauniit sävelet, jotka monin soinnukkain äänin kaikuvat upeiden tuomiokirkkojen korkeissa holveissa ja pylväskäytävissä, eivät voi olla herättämättä mielessä syvää kunnioitusta.

Tämä ulkonainen loisto, upeus ja juhlalliset toimitukset, jotka pettävät katuvan sielun kaipuun, ovat todistuksena sisäisestä tur-meluksesta. Kristuksen uskonto ei tarvitse sellaisia viehätyskeinoja suosituksekseen. Ristiltä loistavassa valossa tosi kristillisyys näkyy niin puhtaana ja rakastettavana, että mitkään ulkonaiset koristukset eivät voi lisätä sen todellista arvoa. Pyhyys, nöyryys ja hiljaisuus ovat niitä kaunistuksia, joita Jumala arvostaa.

Loistelias tyyli ei välttämättä ole merkkinä ajatusten puhtaudesta ja ylevyydestä. Maallismielisillä ja aistillisilla henkilöillä on usein kehittynyt taiteellinen taju ja hieno maku. Näitä saatana käyttää usein välikappaleina joh- [76] taessaan ihmisiä unohtamaan sielun tarpeet, irrottamaan katseensa tulevasta katoamattomasta elämästä, kääntymään pois kaikkivoivasta auttajastaan ja elämään yksinomaan tätä maailmaa varten.

Ulkonaisten muotojen uskonto on houkutteleva kääntymättömälle sydämelle. Roomalaiskatolisen jumalanpalveluksen loistolla ja se-remonioilla on kiehtova ja lumoava vaikutus, joka pettää monet. He alkavat pitää roomalaista kirkkoa suorastaan taivaan porttina. Vain ne, jotka ovat päättävästi asettuneet totuuden perustukselle ja joiden sydän on Jumalan Hengen uudistama, voivat lujina vastustaa sen vaikutusta. Tuhannet, joilla ei ole kokemusperäistä tietoa Kristuksesta, saatetaan hy-väksymään jumalisuuden muoto ilman voimaa. Juuri sellaista us-kontoa hyvin monet haluavatkin.

Katolinen rippijärjestelmä

Kun kirkko väittää olevansa oi-keutettu antamaan syntejä anteeksi, siitä on seurauksena, että katolilaiset luulevat itsellään olevan vapauden tehdä syntiä. Myös tapa, jolla synti on tunnustettava, ennen kuin sen saa anteeksi, on omiaan rohkaisemaan synninteossa. Se, joka polvistuu syntisen ihmisen edessä ja tunnustuksessaan paljastaa sydämensä salaiset ajatukset ja aivoitukset, halventaa ihmisyyttään ja alentaa sielunsa jokaista jaloa vaistoa. Ilmaisemalla elämänsä synnit papille - erehtyvälle, syntiselle ja kuolevaiselle ihmiselle, joka lisäksi usein on viinin ja siveettömyyden turmelema - hän alentaa luonteen ihannetta ja tulee sen kautta saastutetuksi. Hän kuvittelee Jumalan syntisen ihmisen kaltaiseksi, sillä pappi on Jumalan edustajana. Tämä alentava synnin tunnustaminen toiselle ihmiselle on salainen lähde, mistä on virrannut paljon sitä pahaa, joka saastuttaa maailman ja kypsyttää sen lopullisesti hävitettäväksi. Mutta nautinnonhaluisesta ihmisestä tuntuu miellyttävämmältä tunnustaa synnit vertaiselleen kuolevaiselle ihmiselle kuin avata sydän Jumalalle. Ihmisluonnolle on miellyttävämpää katua syntiä kuin luopua siitä. On helpompi kiduttaa lihaansa säkissä, nokkosissa ja kiusallisissa kahleissa kuin ristiinnaulita lihan himot. Lihallinen sydän on halukkaampi kantamaan raskasta iestä kuin taipumaan Kristuksen ikeen alle.

Ristin ulkonainen kunnioittaminen

Rooman kirkon ja Kristuksen en-simmäisen tulemisen aikana toi-mineen juutalaisen kirkon välillä on huomattavaa yhtäläisyyttä. Samalla kun juutalaiset salassa polkivat kaikkia Jumalan lain periaatteita, he ulkonaisesti olivat tarkkoja sen määräysten noudattamisessa ja lisäsivät siihen vielä omat täsmennyksensä ja perimätietonsa, jotka tekivät lainkuuliai- [77] [78] suuden rasittavaksi ja tuskalliseksi. Samoin kuin juutalaiset sanoivat kunnioittavansa lakia, väittävät katolilaiset kunnioittavansa ristiä. Mutta korottaessaan Kristuksen kärsimysten vertauskuvaa he elämässään kieltävät hänet, jota vertauskuva edustaa.

Roomalaiskatolisen uskon tun-nustajat asettavat ristin kirkkoihinsa, alttareilleen ja vaatteisiinsa. Kaikkialla nähdään risti kunniamerkkinä. Kaikkialla sitä kunnioitetaan ja korotetaan ulkonaisesti. Mutta Kristuksen opetukset haudataan järjettömien muinaistarujen, väärien selitysten ja kohtuuttomien vaatimusten paljouden alle. Tekopyhiä juutalaisia koskevat Vapahtajan sanat: »He sitovat kokoon raskaita ja vaikeasti kannettavia taakkoja ja panevat ne ihmisten hartioille, mutta itse he eivät tahdo niitä sormellaankaan liikuttaa» (Matt. 23: 4), soveltuvat vielä paremmin Rooman kirkon johtajiin. Tunnollisia sieluja pidetään alituisessa pelossa ja heidät saatetaan pelkäämään loukatun Jumalan vihaa, samalla kun monet kirkon arvohenkilöt elävät ylellisyydessä ja aistillisissa nautinnoissa.

Kuvien ja pyhäinjäännösten palvonta, pyhimysten avuksihuutaminen ja paavin korottaminen ovat saatanan juonia ihmisten mielen kääntämiseksi pois Jumalasta ja hänen Pojastaan. Saattaakseen heidät perikatoon hän koettaa kääntää heidän huomionsa pois hänestä, jonka kautta vain he voivat pelastua. Hän haluaa suunnata heidän ajatuksensa sellaiseen, mikä voidaan asettaa hänen tilalleen, joka on sanonut: »Tulkaa minun tyköni kaikki työtätekeväiset ja raskautetut, niin minä annan teille levon» (Matt. 11:28).

Synkkää historiaa

Saatanan alituisena pyrkimyksenä on esittää väärin Jumalan luonne, synnin luonto ja ne tärkeät asiat, joista on kysymys suuressa taistelussa. Hänen viisastelunsa vähentää Jumalan lain velvoittavuutta ja antaa ihmisille va-pauden tehdä syntiä. Samalla hän saa heidät vaalimaan vääriä käsityksiä Jumalasta, niin että he pelkäävät ja vihaavat häntä pikemmin kuin rakastavat. Omalle luonteelleen ominaisen julmuuden hän selittää Luojalle kuuluvaksi. Se on saanut muodon uskontojärjestelmissä ja ilmenee palvontatavoissa. Siten ihmisten mieli sokaistuu ja saatana saa heidät asiamiehikseen taistelemaan Jumalaa vastaan. Väärät käsitykset Jumalan ominaisuuksista saivat pakanakansat uskomaan, että ihmisuhrit olivat välttämättömiä Jumalan suosion varmistamiseksi. Kauheita julmuuksia on harjoitettu epäjumalanpalveluksen eri muotojen vallitessa.

Roomalaiskatolinen kirkko, jossa pakanuus ja kristinusko ovat yhtyneet ja joka pakanuuden tavoin on esittänyt väärin Jumalan luonnetta, on turvautunut menetelmiin, jotka ovat yhtä julmia ja inhottavia kuin pakanain. Rooman ylivallan aikana oli kidutusvälineitä, joita käytettiin ihmisten pakottamiseksi tunnusta-maan sen oppia. Niitä varten, jotka eivät suostuneet sen vaatimuksiin, oli rovio. Verilöylyjä oli niin [79] paljon, että surmattujen luku tulee ilmi vasta tuomiopäivänä. Kirkon arvohenkilöt koettivat mestarinsa saatanan johdolla keksiä menettelytapoja, jotka aiheuttaisivat suurinta mahdollista tuskaa lopettamatta uhrin elämää. Monissa tapauksissa tuota helvetillistä toimitusta pitkitettiin inhimillisen kestokyvyn rajalle saakka, kunnes luonto luopui taistelusta ja kärsijä tervehti kuolemaa suloisena vapautuksena.

Sellainen oli Rooman vastustajien kohtalo. Omia kannattajiaan se piti kurissa ruoskimisella, näännyttävällä nälällä ja ruumiin vaivaamisella kaikin mahdollisin sydäntä särkevin tavoin. Turvatakseen taivaan suosion parannuksentekijät rikkoivat Jumalan lakeja rikkomalla luonnon lakeja. Heitä opetettiin katkaisemaan ne siteet, jotka Jumala on solminut siunatakseen ja ilahduttaakseen ihmisten maallista vaellusta. Hautausmaat kätkevät miljoonia uhreja, jotka kuluttivat elämänsä turhiin yrityksiin masentaa luonnolliset taipumuksensa ja tukah-duttaa Jumalalle vastenmielisinä kaikki lähimmäisiinsä kohdistuvat myötämielisyyden ajatukset ja tunteet.

Jos haluamme saada jonkinlaisen käsityksen siitä päättäväisestä julmuudesta, mitä saatana on harjoittanut vuosisatojen kuluessa» ei niiden keskuudessa, jotka eivät koskaan ole kuulleet Jumalasta, vaan itse kristikunnan sydämessä ja kaikkialla kristityssä maailmassa, meidän tarvitsee vain silmäillä paavikunnan historiaa. Tämän jättimäisen pettämisJarjestelmän avulla pimeyden ruhtinas toteuttaa suunnitelmaansa tuottaa häpeää Jumalalle ja kurjuutta ihmisille. Kun näemme, miten hän onnistuu salaamaan itsensä ja suorittamaan työnsä kirkon johtajien avulla, voimme ymmärtää paremmin, miksi hänellä on niin suuri vastenmielisyys Raamattua kohtaan. Jos sitä luetaan, opitaan tuntemaan Jumalan armo ja rakkaus; nähdään, ettei hän aseta ihmisille mitään noista raskaista taakoista. Jumala odottaa vain särjettyä ja murtunutta sydäntä ja nöyrää, kuuliaista henkeä.

Kristuksen elämässä ei ole ai-noatakaan esimerkkiä, joka kehottaisi ihmisiä sulkeutumaan luostareihin tullakseen sopiviksi taivaaseen. Hän ei ole milloinkaan opettanut, että rakkaus ja myötätunto olisi tukahdutettava. Va-pahtajan sydän oli täynnä rakkautta. Mitä lähemmäksi ihminen pääsee siveellistä täydellisyyttä, sitä herkkätuntoisempi hän on, sitä tarkempi hänen synninhavaitsemiskykynsä ja sitä syvempi hänen myötätuntoisuutensa kärsiviä kohtaan. Paavi väittää olevansa Kristuksen sijainen. Mutta kuinka hänen luonteensa kestää vertailua Kristuksen luonteen kanssa? Tiedetäänkö Kristuksen milloinkaan jättäneen ihmisiä toimitettavaksi vankilaan tai piinapenkkiin sen tähden, että he eivät kunnioittaneet häntä taivaan kuninkaana? Kuultiinko hänen tuomitsevan kuolemaan niitä, jotka eivät ottaneet häntä vastaan? Kun erään samarialaisen kylän asukkaat eivät ottaneet häntä vastaan, hänen opetuslapsensa Jaakob ja Johannes närkästyivät [80] ja sanoivat: »Herra, tahdotko, niin sanomme, että tuli taivaasta tulkoon alas ja hävittäköön heidät?» (Luuk. 9: 54). Jeesus katsoi säälien opetuslapsiinsa, nuhteli heitä tylyydestä ja sanoi: »Ihmisen Poika ei ole tullut hukuttamaan ihmisiä vaan pelastamaan» (Luuk. 9: 56, engl. käänn. muk.) Miten kokonaan Kristuksen hengestä poikkeava onkaan hänen luulotellun sijaisensa henki!

Protestanttisuus ajautumassa Rooman syliin

Rooman kirkko esittää nyt maailmalle ystävällisiä kasvojaan peittäen puolustuksillaan kauheiden julmuuksiensa luettelon. Se on pukeutunut kristillisyyden pukuun, mutta on pohjimmaltaan muuttumaton. Kaikki menneinä aikoina vallinneet paavinvallan periaatteet ovat vieläkin voimassa. Se pitää yhä kiinni pimeimmiltä ajoilta perityistä opeista. Älköön kukaan pettäkö itseään. Paavinvalta, jota protestantit nyt ovat niin valmiit kunnioittamaan, on sama valta, joka hallitsi maailmaa uskonpuhdistuksen päivinä, jolloin Jumalan miehet henkensä menettämisen uhalla nousivat paljastamaan sen vääriä tekoja. Se on yhtä ylpeä ja ylimielinen kuin niinäkin aikoina, jolloin se hallitsi kuninkaita ja ruhtinaita ja vaati Jumalan etuoikeuksia. Sen henki ei nyt ole vähemmän julma ja omavaltainen kuin sinäkään aikana, jolloin se riisti ihmisiltä vapauden ja tappoi Korkeimman pyhiä.

Paavius on viimeisten aikojen luopumusta, niin kuin profeetallinen sana on siitä ennustanut (2 Tess. 2: 3, 4). Paavillisen kirkon menettelytapoihin kuuluu sellaisen luonteen esittäminen, mikä parhaiten palvelee sen tarkoituksia. Mutta kameleontin vaihtelevan ulkoasun alla sillä on kätkettynä muuttumatonta käärmeen myrkkyä. Se selittää, että »harhaoppisille ja harhaoppisuudesta epäillyille henkilöille annettuja lu-pauksia ei tarvitse täyttää».384 Onko tämä valta, jonka historia vuosituhannen ajalta on kirjoitettu pyhien verellä, nyt tunnustettava osaksi Kristuksen seurakuntaa?

Se protestanttisissa maissa esitetty väite, että katolisuus eroaa protestanttisuudesta nyt vähemmän kuin ennen, ei ole aiheeton. Muutosta on tapahtunut, mutta ei roomalaisessa kirkossa. Katolisuus on kyllä suuressa määrin nykyisen protestanttisuuden kaltaista, mutta syynä on se, että pro-testanttisuus on niin suuresti rap-peutunut uskonpuhdistajien ajan jälkeen.

Kun protestanttiset kirkkokunnat ovat tavoitelleet maailman suosiota, väärä suopeus on sokaissut niihin kuuluvien silmät. Heidän mielestään on oikein uskoa hyvää kaikesta pahasta. Siitä seuraa välttämättömästi, että he lopulta uskovat pahaa kaikesta hyvästä. Sen sijaan, että he puolus-taisivat sitä uskoa, joka kerta kaikkiaan on pyhille annettu, he esiintyvät aivan kuin anteeksi pyytäen Roomalta rakkaudettomuuttaan ja uskonkiihkoaan.

Useat niistäkin, jotka eivät suosi katolisuutta, käsittävät perin [81] puutteellisesti, mikä vaara piilee sen vallassa ja vaikutuksessa. Monet ajattelevat, että keskiajalla vallinnut tiedollinen ja siveellinen pimeys edisti sen dogmien, taikauskon ja sorron leviämistä ja että uudemman ajan suurempi valistus, tiedon yleinen leviäminen ja lisääntyvä vapaamielisyys uskonnollisissa kysymyksissä tekevät mahdottomaksi suvaitsemattomuuden ja sorron herättämisen uuteen eloon. Ajatusta sellaisen asiain tilan uusiutumisesta tänä valistuneena aikana pidetään naurettavana. On totta, että tiedon, siveellisyyden ja uskonnon alalla tälle sukupolvelle loistaa suuri valo. Jumalan pyhän kirjan avoimilta sivuilta leviää taivaallinen valo maailmaan. Mutta on muistettava, että mitä suurempi annettu valo on, sitä suurempi on niiden pimeys, jotka sen väärentävät tai hylkäävät.

Jos protestantit rukoillen tutkisivat Raamattua, heille selviäisi paavinvallan todellinen luonne ja he rupeaisivat inhoamaan ja karttamaan sitä. Mutta monet ovat omasta mielestään niin viisaita, [82] etteivät he tunne tarvetta nöyrästi etsiä Jumalaa voidakseen löytää totuuden. Vaikka he kerskaavat valistuksestaan, he eivät tunne Raamatun kirjoituksia eivätkä Jumalan voimaa. Heillä täytyy olla jokin keino, millä voivat rauhoittaa omaatuntoaan. He etsivät sellaista, mikä on vähiten hengellistä ja vähiten nöyryyttävää. He haluavat unohtaa Jumalan, mutta sillä tavalla, että ulkonaisesti näyttäisi siltä, että he muistavat hänet. Roomalaiskatolinen kirkko on hyvin sopiva tyydyttämään kaikkien tällaisten henkilöiden tarpeita. Se on järjestetty kahta ihmisluokkaa varten, joihin kuuluu suurin osa maailman ihmisistä - niitä varten, jotka haluavat pelastua omien ansioittensa avulla, ja niitä varten, jotka haluavat pelastua synneissään. Tässä onkin sen voiman salaisuus.

Suuren henkisen pimeyden aika on osoittautunut suotuisaksi paavinvallan menestykselle. Tullaan vielä näkemään, että suuren valistuksen aika on sille yhtä suotuisa. Menneinä aikoina, jolloin ihmisillä ei ollut Jumalan sanaa eikä tietoa totuudesta, heidän silmänsä olivat sidotut ja tuhannet joutuivat paulaan, kun eivät nähneet heidän jalkojensa eteen viritettyä ansaa. Tässä sukupolvessa on monia, joiden silmiä häikäisee ihmisten teorioiden räikeä valo, »tiedon nimellä kulkeva valhetieto». He eivät näe verkkoa ja menevät sii-hen yhtä helposti kuin sidotuin silmin kulkevakin. Jumalan tarkoituksena oli, että ihmiset pitäisivät henkisiä kykyjään Luojan antamana lahjana ja käyttäisivät niitä totuuden ja vanhurskauden palvelukseen. Mutta kun ylpeyttä ja kunnianhimoa vaalitaan ja kun omat teoriat korotetaan Jumalan sanan yläpuolelle, silloin älykkyys voi saada aikaan enemmän vahinkoa kuin tietämättömyys. Siten meidän aikamme väärä tiede, joka jäytää uskoa Raamattuun, on osoittautuva yhtä menestykselliseksi tien valmistamisessa paavillisen kirkon ja sen miellyttävien muotojen hyväksymiselle, kuin tiedon pidättäminen oli tien aukaisemisessa sen korottamiselle pimeänä keskiaikana.

Niissä pyrkimyksissä, joita nyt on Yhdysvalloissa valtion tuen hankkimiseksi kirkon laitoksille ja perinnäistavoille, protestantit seuraavat Paavilaisten jälkiä. Me-nevätpä pitemmällekin. He avaavat oven katolisen kirkon pyrkimyksille saavuttaa protestanttisessa Amerikassa se ylivalta, minkä se on menettänyt vanhassa maailmassa. Tälle liikkeelle antaa vielä suuremman merkityksen se, että sen päätarkoituksena on sunnuntain pyhittämisen voimaan saattaminen - tapa, jonka Rooma pani alulle ja jota se väittää arvovaltansa merkiksi. Paavillisen kirkon henki - halu mukautua maailman tapoihin ja ihmisten perimätietojen korottaminen Jumalan käskyjen yläpuolelle - leviää protestanttisiin kirkkokuntiin ja johtaa ne toimimaan sunnuntain ko-rottamiseksi, samoin kuin katolinen kirkko on aikaisemmin tehnyt.

Väärän lepopäivän korottaminen

Jos lukija haluaisi tietää, mitä [83] keinoja pian alkavassa taistelussa tullaan käyttämään, hänen tarvitsee vain lukea historiasta, mitä keinoja Rooma muinoin käytti pyrkiessään samaan päämäärään. Jos hän haluaisi tietää, miten yhdistyneet katolilaiset ja protestantit tulevat kohtelemaan niitä, jotka hylkäävät heidän uskonkappa-leensa, niin hänen tulee ottaa huo-mioon, mitä henkeä Rooma ilmaisi taistellessaan sapattia ja sen puo-lustajia vastaan.

Kuninkaalliset määräykset, yleiset kirkolliskokoukset ja maallisen vallan tukemat kirkon säädökset olivat ne portaat, joita myöten pakanallinen juhlapäivä nousi kunniapaikalleen kristillisessä maailmassa. Ensimmäinen julkinen toimenpide sunnuntain vieton vahvistamiseksi oli Konstantinuksen säätämä laki (v. 321 jKr). Tämä laki vaati kaupunkilaisväestöä lepäämään »auringon kunnioitettavana päivänä», mutta antoi maalla asuville oikeuden suorittaa maanviljelystöitään. Vaikka tämä laki todellisuudessa oli pakanallinen, keisari saattoi sen voimaan nimellisen kristinuskoon kääntymisensä jälkeen.

Kun keisarin arvovalta ei osoit-tautunut riittäväksi korvaamaan Jumalan arvovaltaa, niin Eusebius, piispa, joka tavoitteli ruhtinaiden suosiota ja oli Konstantinuksen läheinen ystävä ja imartelija, väitti, että Kristus oli siirtänyt sapatin sunnuntaille. Tämän uuden opin tueksi ei esitetty ainoatakaan Raamatun todistusta. Eusebius huomaamattaan tunnustaa väitteensä vääräksi viittaamalla muutoksen todellisiin aiheuttajiin. »Kaiken», hän sanoo, »mitä oli velvollisuus tehdä sapattina, me olemme siirtäneet Herran päivälle.»385 Mutta väite sunnuntain pyhyydestä, niin perusteeton kuin se olikin, oli omiaan rohkaisemaan ihmisiä tallaamaan jalkoihinsa Herran sapatin. Kaikki, jot-ka halusivat saada maailman kunniaa, hyväksyivät suositun juhlapäivän.

Paavinvallan lujittuessa jatkettiin työtä sunnuntain korottamiseksi. Jonkin aikaa kansa oli vielä sunnuntaina maanviljelystyössä silloin kun ei ollut kirkossa, ja seitsemättä päivää pidettiin edelleen lepopäivänä. Mutta muutos edistyi jatkuvasti. Hengellisessä virassa olevia kiellettiin langettamasta tuomiota missään yhteiskunnallisessa riitakysymyksessä sunnuntaina. Pian sen jälkeen käskettiin kaikissa eri asemissa olevien henkilöiden pidättyä sunnuntaina tavallisesta työstä. Käskyn rikkomisesta tuli vapaille kansalaisille sakkorangaistus ja palvelijoille raipparangaistus. Myöhemmin säädettiin, että rikkaat menettäisivät rangaistuksena puolet maaomaisuudestaan, ja jos he pysyivät uppiniskaisina, heidät oli lopulta tehtävä orjiksi. Alempien luokkien rangaistukseksi tuli elinikäinen maastakarkotus.

Ihmeitäkin sepitettiin asian edistämiseksi. Muiden kummallisten asiain joukossa kerrottiin, että kun eräs talonpoika kynti peltoaan sunnuntaina ja puhdisti auraansa raudankappaleella, tämä tarttui hänen käteensä, ja kaksi vuotta hän kuljetti sitä mukanaan »kärsien mitä suurinta tuskaa ja häpeää».386 [84]

Myöhemmin paavi neuvoi seura-kuntien pappeja nuhtelemaan sunnuntain rikkojia sekä kehotta-maan heitä käymään kirkossa ja lukemaan ääneen rukouksia, jotta he eivät aiheuttaisi jotakin suurta onnettomuutta itselleen ja naapureilleen. Eräässä kirkollis-kokouksessa esitettiin väite, jota protestantitkin ovat myöhemmin paljon käyttäneet, että koska salama oli iskenyt sunnuntaina työskennelleisiin, niin sen täytyy olla lepopäivä. »On ilmeistä», sanoivat prelaatit, »että heidän laiminlyöntinsä tämän päivän pyhittämisessä oli Jumalalle hyvin vastenmielistä.» Sitten esitettiin vetoomus, että papit, kuninkaat ja ruhtinaat sekä kaikki vilpittömät ihmiset »tekisivät kaiken voitavansa ja huolehtisivat, että tämä päivä saatettaisiin sille kuuluvaan kunniaan ja kristikunnan kunniaksi sitä tulevaisuudessa vietettäisiin jumalisemmin».387

Kun kirkolliskokouksien päätökset osoittautuivat riittämättömiksi, pyydettiin maallista valtaa antamaan määräys, joka herättäisi kansassa pelkoa ja pakottaisi sen pidättymään työstä sunnuntaina. Eräässä kirkolliskokouksessa, joka pidettiin Roomassa, vahvistettiin kaikki aikaisemmat päätökset entistä painokkaammin ja juhlallisemmin. Ne liitettiin myös kirkkolakiin, ja maalliset viranomaiset vaativat niiden noudattamista melkein kaikkialla kristikunnassa.388

Tuli kuitenkin paljon hämmennystä sen tähden, että sunnuntain vietolla ei ollut Raamatun tukea. Kansa asetti kyseenalaiseksi opettajiensa menettelyn, kun nämä pyrkiessään kunnioittamaan auringon päivää syrjäyttivät Herran selvän ilmoituksen: »Seitsemäs päivä on Herran, sinun Jumalasi, sapatti.» Raamatun todistusten puute täytyi korvata muilla keinoilla. Eräs sunnuntain innokas puoltaja, joka kahdennentoista vuosisadan lopussa kävi Englannin seurakunnissa, kohtasi vastustusta uskollisten totuudentodistajien puolelta. Hänen yrityksensä jäivät niin hedelmättömiksi, että hän poistui maasta joksikin aikaa miettimään keinoja oppiensa saattamiseksi väkisin voimaan. Kun hän palasi, ei enää puuttunut keinoa, ja myöhemmässä työskentelyssään hän menestyi paremmin. Hänellä oli mukanaan asiakirja, jota hän väitti Jumalan itsensä antamaksi. Siinä oli kaivattu määräys sunnuntain viettä-misestä sekä kauheita uhkauksia pelon herättämiseksi tottelemat-tomissa. Tämän arvokkaan asiakirjan, joka oli yhtä halpamainen väärennös kuin sekin säädös, jota se tuki, sanottiin pudonneen taivaasta ja löytyneen Jerusalemista pyhän Simonin Golgatalla sijaitsevalta alttarilta. Mutta paavin palatsi Roomassa oli todellisuudessa sen alkulähde. Paavillinen pappisvalta on kaikkina aikoina pitänyt kirkon vallan ja menestyksen lisäämiseksi tehtyjä petoksia ja väärennöksiä luvallisina.

Tämä asiakirja kielsi työnteon yhdeksännestä hetkestä eli klo 15:stä lauantaina auringon nousuun maanantaina. Monien ihmeiden selitettiin vahvistavan sen arvovallan. Niinpä kerrottiin, että yli määrähetken työssä olleita henkilöitä oli kohdannut halvaus. [85] Eräs mylläri, joka koetti jauhaa viljaansa, näki jauhojen sijasta verivirran tulevan esiin, ja myllyn ratas pysyi liikkumattomana, vaikka siihen virtasi paljon vettä. Eräs nainen, joka pani taikinaa uuniin, huomasi ottaessaan sitä pois uunista sen jääneen raa’aksi, vaikka uuni oli hyvin kuuma. Toinen nainen, joka oli valmistanut taikinan leivottavaksi lauantaina yhdeksännellä hetkellä mutta päätti lykätä leipomisen maanantaihin, huomasi seuraavana päivänä, että jumalallinen voima oli muuttanut sen kypsiksi leiviksi. Muuan mies, joka leipoi leipää lauantaina yhdeksännen hetken jälkeen, huomasi taittaessaan sitä seuraavana aamuna, että siitä alkoi vuotaa verta. Sellaisilla luonnottomilla, taikauskon kyllästämillä valheilla sunnuntain puoltajat yrittivät vahvistaa sen pyhyyttä.389

Englannissa ja Skotlannissa saatiin ihmiset paremmin kunnioittamaan sunnuntaita, kun siihen liitettiin osa vanhasta sapatista. Mutta pyhänä pidettäväksi vaadittu aika vaihteli. Skotlannin kuninkaan käsky määräsi, että lauantaita oli pidettävä pyhänä klo 12:sta alkaen päivällä, eikä kukaan siitä hetkestä maanantaiaamuun saanut suorittaa maallisia tehtäviä.390

Mutta huolimatta kaikista sun-nuntain pyhyyden vakiinnuttaniisyrityksistä paavin kannattajat itsekin julkisesti tunnustivat, että sapatin perustana oli Jumalan arvovalta ja että sen tilalle asetettu pyhäpäivä oli inhimillistä alkuperää. Kuudennellatoista vuosisadalla katolinen kirkolliskokous julisti selvästi: »Muistakoot kaikki kristityt, että Jumala pyhitti seitsemännen päivän, eivätkä sitä ole hyväksyneet ja pitäneet pyhänä ainoastaan juutalaiset vaan kaikki muutkin, jotka ovat palvelevinaan Jumalaa, vaikka me kristityt olemme vaihtaneet heidän sapattinsa Herran päivälle.»391 Ne, jotka peukaloivat Jumalan lakia, eivät olleet tietämättömiä työnsä laadusta. Ehdoin tahdoin he asettivat itsensä Jumalan yläpuolelle.

Etiopian sapattia viettävä kirkko ja Rooma

Sattuvan esimerkin Rooman me-nettelystä niitä kohtaan, jotka eivät ole yhtä mieltä sen kanssa, saamme, kun otamme huomioon, miten kauan ja verisesti se vainosi valdolaisia, joista muutamat olivat sapatin viettäjiä. Oli muitakin, jotka samoin kärsivät sapattikäskyn noudattamisen tähden. Erikoisen merkityksellinen on Etiopian eli Abessinian kirkon historia. Pimeän keskiajan hämäryydessä Keski-Afrikan kristityt katosivat näkyvistä, ja maailman unohtamina he saivat useiden vuosisatojen aikana vapaasti harjoittaa uskoaan. Mutta lopulta Rooma sai tiedon heidän olemassaolostaan, ja pian Abessinian keisari viekoiteltiin tunnustamaan paavi Kristuksen sijaiseksi. Sitten tuli muita myönnytyksiä. Annettiin määräys, joka ankarien rangaistusten uhalla kielsi sapatin viettämisen.392 Mutta paavillinen sortovalta tuli pian niin kiusalliseksi ikeeksi, että abessinialaiset [86] päättivät vapautua siitä. Hirmuisen taistelun jälkeen paavin kannattajat karkotettiin heidän asuma-alueiltaan ja vanha usko asetettiin ennalleen. Seurakunnat iloitsivat vapaudestaan, eivätkä ne koskaan unohtaneet sitä läksyä, minkä ne olivat oppineet Rooman petollisuudesta, uskon-kiihkosta ja sortovallasta. Abessinialaiset olivat tyytyväisiä eläessään eristetyssä valtakunnassaan muulle kristikunnalle tuntemattomina.

Afrikan kristityt viettivät sapattia samalla tavalla kuin paavillinen kirkko oli sitä viettänyt ennen täydellistä luopumistaan. Pyhittäessään seitsemännen päivän Jumalan käskylle kuuliaisina he pidättyivät sunnuntaityöstä kirkon tavan mukaan. Kun Rooma sai ylivallan, se tallasi Jumalan sapatin jalkoihinsa korottaakseen omaansa, mutta Afrikan seurakunnat, jotka olivat kätkettyinä lähes tuhat vuotta, eivät olleet mukana tässä luopumuksessa. Jouduttuaan Rooman vallan alle nämä seurakunnat pakotettiin syrjäyttämään oikea sapatti ja ko-rottamaan väärä. Mutta heti kun ne saivat takaisin riippumattomuutensa, ne alkoivat jälleen noudattaa neljättä käskyä.393

Nämä menneen ajan tapahtumat ilmaisevat selvästi Rooman vihamielisyyden oikeaa sapattia ja sen puolustajia kohtaan sekä ne keinot, joita se käyttää oman aikaansaannoksensa korottamiseen. Jumalan sana opettaa, että nämä näyt tulevat toistumaan, kun roomalaiskatolilaiset ja protestantit liittyvät yhteen sunnuntain korottamiseksi.

Kohti paaviuden uutta nousua

Ilmestyskirjan 13. luvun ennustus osoittaa, että se valta, jota kaksisarvinen, karitsan näköinen peto kuvaa, saattaa »maan ja siinä asuvaiset» kumartamaan paavinvaltaa, jota leopardin näköinen peto kuvaa. Kaksisarvinen peto on myös yllyttävä maan päällä asuvat tekemään pedon kuvan ja lisäksi määräävä »kaikki, pienet ja suuret, sekä rikkaat että köyhät sekä vapaat että orjat» ottamaan »pedon merkin» (Ilm. 13: 11-16). On osoitettu, että Yhdysvallat on se valta, jota kaksisarvinen, karitsan näköinen peto kuvaa, ja että tämä ennustus toteutuu, kun Yhdysvallat pakkokeinoin koettaa saattaa voimaan sunnuntain vieton, jota Rooma väittää ylivaltansa erityiseksi tunnustukseksi. Mutta tässä paavikunnan kunnioittamisessa Yhdysvallat ei tule olemaan yksin. Rooman vaikutus niihin maihin, jotka kerran tunnustivat sen vallan, on vieläkin varsin huomattava. Raamattu ennustaa sen vallan palautuvan entiselleen. »Minä näin yhden sen päistä olevan ikäänkuin kuoliaaksi haavoitetun, mutta sen kuolinhaava parantui. Ja koko maa seurasi ihmetellen petoa» (Ilm. 13: 3). Kuolettavan haavan saaminen viittaa paavinvallan romahdukseen vuonna 1798. Mutta profeetan sanojen mukaan »sen kuolinhaava parantui. Ja koko maa seurasi ihmetellen petoa.» Paavali sanoo selvästi, että synnin ihmisen toiminta jatkuu Kristuksen toiseen tulemiseen asti (2 Tess. 2: 8). Aivan ajan loppuun saakka hän on [87] jatkava pettämistyötään. Paavinvaltaa tarkoittaen profeetta sanoo: »Kaikki maan päällä asuvaiset kumartavat sitä, jokainen, jonka nimi ei ole kirjoitettu teurastetun Karitsan elämänkirjaan» (Ilm. 13: 8). Sekä vanhassa että uudessa maailmassa paavinvalta tulee saamaan kunniaa siinä kunnioituksessa, mitä osoitetaan sunnuntaisäädökselle, jonka ainoana perustuksena on Rooman kirkon arvovalta.

Jo 1800-luvun puolivälistä lähtien ovat ne, jotka Yhdysvalloissa ovat tutkineet Raamatun ennustuksia, esittäneet tätä maailmalle. Nykyisissä tapahtumissa nähdään nopeaa kehittymistä ennustuksen täyttymystä kohti. Protestanttiset opettajat vaativat samoin jumalallista käskyvaltaa sunnuntain viettämiseksi ilman Raamatun todistusta, kuten paavilliset johtajat, jotka sepittivät ihmeker-tomuksia jumalallisen käskyvallan saamiseksi. Väite, että Jumalan rangaistukset kohtaavat ihmisiä sunnuntaisapatin rikkomisen tähden, tullaan toistamaan. Sitä °n jo ruvettu esittämään. Liike, joka vaatii sunnuntain pitämistä, saa nopeasti jalansijaa.

Rooman kirkko on ihmeen viisas ja ovela. Se osaa arvioida, mitä tulee tapahtumaan. Se odottaa aikaansa nähdessään, että protestanttiset kirkkokunnat osoittavat sille kunnioitusta hyväksyessään väärän sapatin ja valmistautuvat pakottamaan ihmisiä tämän väärän lepopäivän viettoon samojen keinojen avulla, joita se itse käytti menneinä aikoina. Ne, jotka hylkäävät totuuden valon, tulevat vielä pyytämään tältä erehtymät-tömyydestään kerskaavalta vallalta apua sen antaman säädöksen korottamiseksi. Ei ole vaikea arvata, miten mielellään se tulee pro-testanttien avuksi tässä työssä. Kuka ymmärtää paremmin kuin paavilliset johtajat, miten on kohdeltava niitä, jotka eivät tottele kirkkoa?

Roomalaiskatolinen kirkko kaikkine haarautumineen kaikkialla maailmassa muodostaa suunnattoman suuren yhtenäisen järjestön, jonka tarkoituksena on paavin istuimen alaisena palvella tuon istuimen etuja. Sen miljoonat ehtoollisvieraat maapallon kaikissa maissa opetetaan pitämään itseään velvollisina totte-lemaan paavia. Olipa heidän kan-sallisuutensa ja hallitusmuotonsa mikä hyvänsä, heidän on määrä pitää kirkon arvovaltaa kaikkea muuta korkeampana. Vaikka he vannoisivat olevansa uskollisia valtiolle, sen takana on kuitenkin juhlallinen lupaus olla kuuliainen Roomalle. Tämä lupaus vapauttaa heidät kaikista sitoumuksista, jotka ovat ristiriidassa kirkon edun kanssa.

Historia todistaa Rooman ovelista ja itsepintaisista yrityksistä sekaantua huomaamatta kansakuntien asioihin. Saatuaan jalansijaa se edistää omia suunnitelmiaan ruhtinaiden ja kansojen sortumisenkin uhalla. Vuonna 1204 paavi Innocentius III pakotti Aragonian kuninkaan Pietari II:n vannomaan seuraavan harvinaisen valan: »Minä Pietari, aragonialaisten kuningas, vakuutan olevani ja lupaan aina olla uskollinen ja kuuliainen herralleni paavi Innocentiukselle, hänen katolisil- [88] le seuraajilleen ja roomalaiselle kirkolle, sekä uskollisesti pitää alamaiseni hänelle kuuliaisina ja puolustaa katolista uskoa ja vainoten harhaoppista turmeltuneisuutta.»394 Tämä on sopusoinnussa sen Rooman paavin valtaa koskevan väitteen kanssa, että »hänellä on laillinen oikeus syöstä keisareita valtaistuimelta» ja että »hän voi vapauttaa alamaiset tottelemasta epäoikeudenmukaisia hallitsijoita».395

Muistettakoon lisäksi, että Rooma kerskaa olevansa muuttumaton. Gregorius VII:n ja Innocentius III:n periaatteet ovat vieläkin roomalaiskatolisen kirkon peri-aatteita. Jos sillä vain olisi valta, se soveltaisi niitä käytäntöön yhtä tarmokkaasti nyt kuin menneinäkin vuosisatoina. Protestantit eivät tiedä, mitä he tekevät, kun aikovat suostua vastaanottamaan Roomalta apua yrittäessään korottaa sunnuntaita. Kun he pyrkivät [89] [90] saavuttamaan päämääränsä, Rooma vahvistaa voimiaan ottaakseen takaisin menettämänsä valta-aseman. Jos Yhdysvalloissa vakiinnutetaan se periaate, että kirkko voi käyttää tai valvoa valtiovaltaa ja että uskonnollisten menojen nou-dattaminen voidaan tehdä pakolliseksi maallisten lakien avulla - lyhyesti, että kirkko ja valtio voivat hallita omaatuntoa, silloin Rooman voitto tässä maassa on varma.

Jumalan sana varoittaa lähellä olevasta vaarasta. Jos tästä varoi-tuksesta ei oteta vaarin, on pro-testanttinen maailma huomaava Rooman todelliset aikeet vasta sitten, kun ansan välttäminen on liian myöhäistä. Roomalaisen kirkon valta kasvaa hiljaisuudessa. Sen oppien vaikutus tuntuu lainsäädäntösaleissa, seurakunnissa ja ihmisten sydämessä. Se rakentaa komeita, jykeviä rakennuksiaan, joiden salaisissa kammioissa se uudistaa entiset vainonsa. Huomaamatta ja epäilyä herättämättä se vahvistaa voimiaan edistääkseen omia aikeitaan, kun tulee aika iskeä. Se odottaa vain sopivaa tilaisuutta, ja sitä valmistetaan sille parhaillaan. Pian saamme nähdä ja tuntea, mikä rooma-laiskatolisen kirkon tarkoitus on. Jokainen, joka uskoo ja noudattaa Jumalan sanaa, joutuu silloin syy-töksen ja vainon kohteeksi. [91]

Luku 8—Lähenevä taistelu

Aina siitä lähtien, kun suuri taistelu alkoi taivaassa, saatanan tar-koituksena on ollut poistaa Jumalan laki. Juuri tämän saavuttamiseksi hän ryhtyi kapinoimaan Luojaa vastaan. Vaikka hänet heitettiin pois taivaasta, hän on jatkanut samaa taistelua maan päällä. Hänen tarkoituksensa on aina ollut pettää ihmisiä ja siten johtaa heidät rikkomaan Jumalan lakia. Tapahtuipa rikkominen koko lain syrjäyttämisen tai yhden ainoan käskyn hylkäämisen muodossa, on lopputulos sama. Se, joka »rikkoo yhtä kohtaa vastaan», ilmaisee sillä halveksivansa koko lakia. Hänen vaikutuksensa ja esimerkkinsä ovat rikkomuksen puolella; hän »on syypää kaikissa kohdin» (Jaak. 2:10).

Koettaessaan saattaa Jumalan lain halveksituksi saatana on väärentänyt Raamatun oppeja, ja siten tuhannet, jotka väittävät uskovansa Raamattuun, ovat joutuneet liittämään uskoonsa erheitä. Viimeinen suuri taistelu totuuden ja erheen välillä on Jumalan lakia koskevan pitkäaikaisen sodan loppukamppailu. Tämä taistelu on nyt alkamassa - taistelu ihmisten lakien ja Jumalan käskyjen välillä, Raamatun uskonnon ja taruihin turvautuvan perimätietouskonnon välillä.

Raamatun perusoppien hylkääminen vie kriisiin

Ne voimat, jotka tässä taistelussa tulevat yhteisesti vastustamaan totuutta ja vanhurskautta, ovat nyt tehokkaassa toiminnassa. Jumalan pyhälle sanalle, joka on meille hankittu kärsimysten ja veren kalliilla hinnalla, annetaan vain vähän arvoa. Kaikki voivat nyt saada Raamatun, mutta vain harvat todella hyväksyvät sen elä-mänsä ohjeeksi. Epäusko on vallalla levottomuutta herättävässä määrässä, ei ainoastaan maailmassa vaan myös seurakunnissa. Monet ovat joutuneet niin pitkälle, että kieltävät kristinuskon tukipylväinä olevia oppeja. Suuri osa kristityksi tunnustautuvasta maailmasta hylkää todellisuudessa innoitettujen kirjoittajien esittämät suuret luomistapahtumat, ihmisen lankeemuksen, sovituksen ja Jumalan lain pysyvyyden joko kokonaan tai osaksi. Tuhannet, jotka kerskaavat viisaudestaan ja itsenäisyydestään, pitävät ehdotonta luottamusta Raamattuun heikkouden merkkinä. He [92] luulevat, että Raamatun moittiminen sekä sen tärkeimpien totuuksien hengellistyttäminen ja olemattomiksi selittäminen todistavat kyvykkyydestä ja oppineisuudesta. Monet saarnaajat julistavat kuulijoilleen ja monet professorit ja opettajat opettavat oppilailleen, että Jumalan laki on muutettu tai poistettu. Niiden, jotka pitävät sen vaatimuksia vielä sitovina ja kirjaimellisesti noudatettavina, ajatellaan ansaitsevan vain pilkkaa ja halveksimista.

Hylätessään totuuden ihmiset hylkäävät sen luojan. Poikiessaan Jumalan lakia he kieltävät Lainantajan arvovallan. Vääristä opeista ja teorioista voi tehdä epäjumalan yhtä helposti kuin puusta tai kivestä. Esittämällä väärin Jumalan ominaisuudet saatana johtaa ihmiset muodostamaan hänen luonteestaan väärän käsityksen. Useat asettavat Jumalan valtaistuimelle filosofian epäjumalan, samalla kun vain harvat palvelevat elävää Jumalaa sellaisena, kuin hän on itsensä ilmoittanut sanassaan, Kristuksessa ja luo-mistöissä. Tuhannet jumaloivat luontoa, samalla kun he kieltävät luonnon Jumalan. Nykyisessä kristityssä maailmassa harjoitetaan epäjumalanpalvelusta yhtä todellisesti, kuin sitä harjoitettiin Elian aikana, vaikka eri muodossa. Monien viisaina pidettyjen miesten, filosofien, runoilijain, poliitikkojen ja sanomalehtimiesten jumala - hienostuneiden piirien, monien korkeakoulujen ja yliopistojen, vieläpä joidenkin jumaluusopillistenkin koulujen jumala - on tuskin parempi kuin Baal, foinikialaisten auringonjumala. [93]

Jumalan lain poistaminen mahdotonta

Ei mikään kristillisen maailman hyväksymä erhe hyökkää julkeammin taivaan arvovaltaa vastaan, ei mikään ole järjettömämpi eikä mikään seurauksiltaan turmiollisempi kuin se nopeasti leviävä nykyaikainen oppi, ettei Jumalan laki ole enää sitova. Jokaisella kansakunnalla on lakinsa, jotka vaativat kunnioitusta ja kuuliai-suutta. Ei mikään hallitus voi pysyä pystyssä ilman niitä. Voidaanko silloin kuvitella, ettei taivaan ja maan Luojalla ole lakia hänen luomiensa olentojen elämän ohjeena? Kuvitelkaamme, että huomattavassa asemassa olevat saar-naajat opettaisivat julkisesti, että ne lait, jotka koskevat heidän maataan ja jotka suojelevat kansalaisten oikeuksia, eivät ole sitovia - ettei niitä tarvitse noudattaa, koska ne rajoittavat kansan vapautta - kuinka kauan sellaisia miehiä kärsittäisiin saarnatuolissa? Mutta onko valtioiden ja kansojen lakien halveksiminen suu-rempi rikos kuin kaiken hallituksen perustuksena olevien Jumalan käskyjen polkeminen?

Se, että kansat poistaisivat lakinsa ja antaisivat ihmisten tehdä niitä haluavat, olisi paljon johdon-mukaisempaa kuin se, että maail-mankaikkeuden Hallitsija kumoaisi lakinsa ja jättäisi maailman ilman rikollisten tuomitsemista ja kuuliaisten syyttömiksi julistamisen mallia. Haluaisimmeko tietää, mitä Jumalan lain poistamisesta seuraisi? Sitä on jo kokeiltu. Hirmuisia näytöksiä esitettiin Ranskassa, kun ateismi pääsi valtaan. Silloin maailma sai nähdä, että Jumalan asettamien rajoitusten poistaminen merkitsee julmimman hirmuhallituksen valtaan pääsyä. Kun vanhurskauden mittapuu hylätään, avautuu tie pimeyden ruhtinaalle valtansa lujittamiseen maan päällä.

Missä hyvänsä Jumalan laki hy-lätään, siellä synti ei enää näytä synnilliseltä eikä vanhurskaus toi-vottavalta. Ne, jotka kieltäytyvät alistumasta Jumalan hallintaan, ovat täysin kykenemättömiä hallitsemaan itseään. Heidän turmiollisten opetustensa kautta tot-telemattomuuden henki juurtuu lapsiin ja nuoriin, jotka eivät luon-nostaan kärsi käskemistä. Seu-rauksena on yhteiskunnallinen laittomuus ja vallattomuus. Samaan aikaan kun monet ivaavat niiden herkkäuskoisuutta, jotka noudattavat Jumalan käskyjä, he suostuvat halukkaasti saatanan petoksiin. He päästävät himonsa valloilleen ja harjoittavat syntejä, jotka ovat tuottaneet rangaistuksia pakanoille.

Ne, jotka opettavat kansaa pitä-mään Jumalan käskyjä vähäarvoisina, kylvävät tottelemattomuutta niittääkseen tottelemattomuutta. Jos Jumalan lain asettamat rajoitukset kokonaan poistettaisiin, pian halveksittaisiin inhimillisiäkin lakeja. Kun Jumala kieltää epärehellisyyden, lähimmäisen omaisuuden himoitsemisen, valehtelemisen ja pettämisen, ihmiset ovat valmiit polkemaan hänen lakiaan maallisen menestyksensä esteenä, mutta näiden määräysten syrjäyttämisellä olisi toisenlaiset seuraukset, kuin he osaavat odottaa. Jos laki [94] ei olisi sitova, miksi kukaan pelkäisi sen rikkomista? Omaisuus ei enää olisi turvassa. Ihmiset anastaisivat väkivalloin lähimmäistensä omaisuutta, ja voimakkaimmasta tulisi rikkain. Elämää sinänsä ei pidettäisi arvossa. Avioliittolupaus ei olisi enää perheen pyhänä suojana. Voimakas riistäisi lähimmäiseltään vaimon, jos niin haluaisi. Viides käsky syrjäytettäisiin niin kuin neljäskin. Lapset eivät kavahtaisi vanhempiensa murhaamista, jos he siten voisivat tyydyttää turmeltuneen sydämensä himoja. Sivistynyt ihmiskunta muuttuisi ryövärien ja salamurhaajien joukoksi. Rauha, lepo ja onni karkotettaisiin pois maan päältä.

Jumalan lain hylkimisen seuraukset

Oppi ihmisten vapaudesta olla noudattamatta Jumalan vaatimuksia on jo nyt heikentänyt siveellisten velvollisuuksien kunnioitusta ja avannut sulut maailman yli syöksyvälle jumalattomuuden tulvalle. Laittomuuden, irstailun ja mädännäisyyden aallot vyöryvät ylitsemme vastustamattoman vuoksen tavoin. Saatana vaikuttaa perheiden keskuudessa. Hänen lippunsa liehuu kristillisinäkin pidetyissä kodeissa. On kateutta, epäluuloa, teeskentelyä, eripuraisuutta, kilpailua pa-remmuudesta, riitaa, petollisuutta ja himojen hemmottelua. Koko us-konnollisten periaatteiden ja oppien järjestelmä, jonka tulisi olla yhteiskuntaelämän perustuksena ja runkona, näyttää horjuvan ja olevan valmis luhistumaan. Pahimmille rikollisille annetaan lahjoja heidän joutuessaan rikoksistaan vankilaan sekä osoitetaan huomiota, ikään kuin he olisivat saavuttaneet kadehdittavan erikoisaseman. Heidän luonteensa ja rikoksensa tehdään laajalti tunne-tuiksi. Sanomalehdet julkaisevat heidän rikostensa järkyttävät yk-sityiskohdat perehdyttäen siten toiset petoksen, ryöstön ja murhan tekemiseen, ja saatana riemuitsee helvetillisten suunnitelmiensa menestyksestä. Paheiden aikaansaaman lumouksen, mität-tömistä syistä johtuvien murhien sekä kohtuuttomuuden ja kaikenlaisen vääryyden pelottavan kasvamisen tulisi herättää kaikki Jumalaa pelkäävät kysymään, mitä pahuuden tulvan pysäyttämiseksi voidaan tehdä.

Tuomioistuimet ovat turmeltuneet. Vallassa olevien vaikuttimina ovat voitonhimo ja aistillisen nautinnon halu. Kohtuuttomuus on heikentänyt monen sielunkykyjä, niin että he ovat melkein kokonaan saatanan johdossa. Lainoppineet ovat turmeltuneita, lahjottuja ja harhaan johdettuja. Lain käyttäjien keskuudessa ilmenee juoppoutta, meluisaa huvittelua, kiihkoa, kateutta ja kaikenlaista epärehellisyyttä. »Oikeus työnnetään takaperin, ja vanhurskaus seisoo kaukana, sillä totuus kompastelee torilla, suoruus ei voi sisälle tulla» (Jes. 59:14).

Rooman kirkon ylivallan aikana jumalattomuus ja hengellinen pimeys olivat Raamatun kieltämisen väistämätön seuraus. Mutta mikä on laajalle levinneen epäuskon ja Jumalan lain hylkäämisen sekä tästä johtuvan turmeluk [95] sen syynä uskonnonvapauden aikana, jolloin evankeliumin täysi valo loistaa? Nyt, kun saatana ei enää voi pitää maailmaa valvonnassaan pidättämällä ihmisiltä Raamatun, hän pyrkii muilla keinoilla saavuttamaan saman tulok-sen. Hävittämällä uskon Raamattuun hän voi edistää aikeitaan yhtä hyvin kuin hävittämällä itse Raamatun. Saattamalla ihmiset uskomaan, että Jumalan laki ei ole sitova, hän saa heidät rikkomaan sitä yhtä paljon kuin heidän ollessaan täysin tietämättömiä sen määräyksistä. Samoin kuin menneinä aikoina hän on nytkin koettanut edistää tarkoituksiaan kirkon avulla. Aikamme uskonnolliset järjestöt ovat kieltäytyneet kuuntelemasta kansalle vas-tenmielisiä, Raamatussa selvästi esitettyjä totuuksia, ja niitä vas-tustaessaan ne ovat käyttäneet selityksiä ja omaksuneet näkemyksiä, jotka ovat kylväneet epäilyn siementä laajoille alueille. Pysymällä paavillisessa harhakäsityksessä sielun luontaisesta kuolemattomuudesta ja ihmisen tietoisuudesta kuolemassa ne ovat hylänneet ainoan suojan spiritis-min petoksia vastaan. Iankaikkisen piinan oppi on johtanut monet epäilemään Raamattua. Kun neljännen käskyn vaatimuksia esitetään, sen havaitaan velvoittavan Pitämään seitsemättä päivää sapattina, ja vapautuakseen epämieluisasta velvollisuudesta kansan suosiossa olevat opettajat selittävät, ettei Jumalan laki ole enää sitova. Siten he hylkäävät lain ja sapatin samalla kertaa. Sapattia koskevan uskonpuhdistustyön edistyessä tämä Jumalan lain hylkääminen neljännen käskyn vaatimusten tähden tulee melkein yleismaailmalliseksi. Uskonnollisten johtajien opetukset ovat avanneet oven epäuskolle, spiritismille ja Jumalan pyhän lain halveksimiselle. Näillä johtajilla on pelottava vastuu kristillisessä maailmassa vallitsevasta jumalattomuudesta.

Sunnuntain vieton ja spiritismin suosion kasvu

Mutta tämä luokka väittää, että nopeasti leviävä turmelus johtuu suureksi osaksi nk. »kristillisen sapatin» pyhyyden rikkomisesta ja että sunnuntain vieton voimaan saattaminen parantaisi suuressa määrin yhteiskunnan siveellistä tilaa. Tätä väitetään etenkin Amerikassa, missä oppia oikeasta sapatista on eniten saarnattu. Siellä raittiustyökin, yksi huomattavimmista ja tärkeimmistä siveellisistä uudistuspyrkimyksistä, yhdistetään usein sunnuntailiikkeeseen. Tämän liikkeen kannattajat sanovat työskentelevänsä yhteiskunnan korkeimpien pyrkimysten edistämiseksi ja väittävät niiden, jotka kieltäytyvät liittymästä heihin, olevan raittiuden ja edistyksen vihollisia. Mutta se, että jokin erheeseen perustuva liike on yhteydessä itsessään hyvään työhön, ei puolla erhettä. Voimme kätkeä myrkyn sekoittamalla sen terveelliseen ruokaan, mutta emme muuta sen luonnetta. Se tehdään vain vaarallisemmaksi, koska se todennäköisesti otetaan tietämättä. Yksi saatanan juonista on yhdistää valheeseen juuri riittävä määrä totuutta uskotta- [96] [97] vuuden tueksi. Sunnuntailiikkeen johtajat voivat puoltaa tarpeellisia parannuksia ja Raamatun mukaisia periaatteita, mutta kun he yhdistävät näihin Jumalan lain vastaisen vaatimuksen, Jumalan palvelijat eivät voi liittyä heihin. Mikään ei voi oikeuttaa heitä syrjäyttämään Jumalan käskyjä ihmisten käskyjen tähden.

Kahden suuren erheen avulla, sielun kuolemattomuuden ja sunnuntain pyhyyden, saatana kietoo ihmiset petoksiinsa. Samalla kun edellinen laskee spiritismin perustuksen, jälkimmäinen muodostaa Roomaan yhdistävän myötätunnon siteen. Yhdysvaltain protestantit tulevat ensimmäisinä ojentamaan kätensä kuilun yli tarttuakseen spiritismin käteen. He kurottautuvat kuilun yli tarttuakseen tuon vallan käteen. Tämän kolmiliiton vaikutuksesta tämä maa seuraa katolisen kirkon jäl-kiä omantunnon oikeuksien pol-kemisessa.

Kun spiritismi nyt entistä tar-kemmin jäljittelee aikamme nimikristillisyyttä, sillä on myös entistä suurempi pettämisja kietomisvoima. Asiain nykyisen järjestyksen mukaan itse saatanakin on kääntynyt. Hän tulee ilmestymään valkeuden enkelinä. Spiritismin välityksellä tehdään ihmeitä: sairaita parannetaan ja monia kieltämättömiä ihmetekoja saadaan aikaan. Ja kun henget väit-tävät uskovansa Raamattuun ja osoittavat kunnioitusta kirkon va-kiintuneille tavoille, niiden työtä Pidetään Jumalan voiman ilmes-tyksenä.

Nykyään on vaikea nähdä eroa kristityiksi tunnustautuvien ja ju-malattomien välillä. Seurakunnan jäsenet rakastavat samaa, mitä maailmakin rakastaa, ja ovat valmiit liittymään siihen. Saatana päättää yhdistää heidät yhdeksi kokonaisuudeksi ja vahvistaa asiaansa vetämällä kaikki spiritismin riveihin. Paavin kannattajat, jotka kerskaavat ihmeistä oikean kirkon varmoina tuntomerkkeinä, joutuvat helposti tämän ihmeitä tekevän voiman petoksen uhreiksi. Myös protestantit, jotka ovat heittäneet pois totuuden kilven, johdetaan harhaan. Katolilaiset, protestantit ja maailmanlapset tulevat samalla tavalla vastaanottamaan jumalisuuden muodon ilman voimaa, ja he näkevät tämän yhtymisen suurenmoisena maailman kääntymistä ja kauan odotetun tuhatvuotiskauden toteutumista jouduttavana tapahtumana.

Spiritismin välityksellä saatana esiintyy ihmiskunnan hyväntekijänä, joka parantaa kansan sairaudet ja väittää esittävänsä uutta, korkeampaa uskonnon järjestelmää, mutta samaan aikaan hän tuhoaa elämää. Hänen kiusauksensa johtavat suuria joukkoja perikatoon. Kohtuuttomuus riistää järjeltä määräämisvallan, ja seurauksena on aistillisten halujen tyydyttäminen, riita ja verenvuodatus. Saatana iloitsee sodasta, sillä se herättää sielun alhaisimmat intohimot ja vie paheitten ja veren tahraamat uhrinsa iankaikkisuuteen. Hänen tarkoituksenaan on kiihottaa kansoja sotimaan toisiaan vastaan, sillä siten hän saa ihmisten mielen kääntymään pois valmistautumisesta kestämään Jumalan suurena päivänä. [98]

Paholainen luonnonmullistusten ja onnettomuuksien aiheuttajana

Saatana toimii myös alkuaineiden kautta korjatakseen valmistautu-mattomien sielujen satoa. Hän on tutkinut luonnon laboratorioiden salaisuuksia, ja hän käyttää kaikkea valtaansa hallitakseen luon-nonvoimia niin pitkälle, kuin Ju-mala sallii. Kun hän sai luvan koe-tella Jobia, miten nopeasti tältä riistettiinkään karjalaumat, pal-velijat, huoneet ja lapset vastoin-käymisen seuratessa toistaan kat-keamattomana sarjana. Jumala suojelee luomiaan olentoja ja ym-päröi heidät eristääkseen heidät hävittäjän voimasta. Mutta kristitty maailma on halveksinut Jumalan lakia, ja Herra on toimiva sanansa mukaisesti: hän on vetävä pois maan päältä siunauksensa ja ottava pois varjeluksensa niiltä, jotka kapinoivat hänen lakiansa vastaan sekä opettavat ja pakottavat muita tekemään samoin. Saatana hallitsee kaikkia, joita Juma [99] la ei erityisesti suojele. Hän suosii muutamia ja antaa heille menestystä edistääkseen siten omia tarkoituksiaan. Toisille hän aiheuttaa vaikeuksia ja saattaa ihmiset uskomaan, että Jumala tuottaa heille surua.

Samalla kun saatana esiintyy ihmisille suurena lääkärinä, joka voi parantaa kaikki heidän tautinsa, hän aiheuttaa sairautta ja onnettomuuksia, kunnes taajaväkiset kaupungit tulevat autioiksi ja hävitetyiksi. Hän toimii jo nyt ja käyttää valtaansa kaikkialla tuhansin eri tavoin, onnettomuuksissa maalla ja merellä, suurissa tulipaloissa, hirmumyrskyissä, pelottavissa raesateissa, rajuilmoissa, tulvissa, pyörremyrskyissä, vuoksiaalloissa ja maanjäristyksissä. Hän tuhoaa kypsyvän sadon, mistä seuraa nälkä ja kurjuus. Hän levittää ilmaan kuolettavia saasteita, ja tuhannet menehtyvät ruttoon. Nämä vitsaukset tulevat yhä lukuisammiksi ja tuhoisammiksi. Hävitys kohtaa sekä ihmisiä että eläimiä. »Maa murehtii ja lakastuu, maanpiiri nääntyy ja lakastuu; kansan ylhäiset maassa nääntyvät. Maa on saastunut asukkaittensa alla, sillä he ovat rikkoneet lait, muuttaneet käskyt, hyljänneet iankaikkisen liiton» (Jes. 24: 4, 5).

Sitten suuri pettäjä uskottelee ihmisille, että ne, jotka palvelevat Jumalaa, ovat syypäitä näihin on-nettomuuksiin. Ne ihmiset, jotka ovat aikaansaaneet taivaan suuttumuksen, syyttävät kaikista vastoinkäymisistään niitä, joiden kuuliaisuus Jumalan käskyille on alituisena nuhteena rikkojille. Selitetään, että ihmiset loukkaavat Jumalaa rikkoessaan sunnuntaisapattia, että tämä synti on ai-heuttanut onnettomuuksia, jotka eivät lopu, ennen kuin tarkka sunnuntain vietto pakkokeinoin saatetaan voimaan, ja että ne, jotka esittävät sapattikäskyn vaatimuksia ja siten murtavat sunnuntain kunnioitusta, ovat kansan häiritsijöitä, jotka estävät sitä pääsemästä Jumalan suosioon ja saavuttamasta ajallista menestystä. Siten toistetaan sama syytös, joka muinoin tehtiin Jumalan palvelijaa vastaan ja jonka perusteet ovat yhtä kestämättömät kuin silloinkin. Nähdessään Elian Ahab sanoi hänelle: »Siinäkö sinä olet, sinä, joka syökset Israelin onnettomuuteen?» Tämä vastasi: »En minä syökse Israelia onnettomuuteen, vaan sinä ja sinun isäsi suku, koska te hylkäätte Herran käskyt ja koska sinä seuraat baaleja» (1 Kun. 18: 17, 18). Kun kansan viha herätetään väärillä syytöksillä, se tulee kohtelemaan Jumalan lähettiläitä aivan samalla tavalla, kuin luopunut Israel kohteli Eliaa.

Jumalalle uskollisetko järjestyksen vihollisia

Spiritismin kautta ilmaantuva ihmeitä tekevä voima tulee vaikuttamaan niitä vastaan, jotka tahtovat totella mieluummin Jumalaa kuin ihmisiä. Henget selittävät, että Jumala on lähettänyt heidät vakuuttamaan sunnuntaisapatin hylkääjiä heidän erehdyksestään, sekä väittävät, että maan lakia on toteltava Jumalan lakina. He valittavat maailman suurta pahuutta ja tukevat sitä uskonnonopettajien väitettä, että siveellisyyden [100] rappiotila johtuu sunnuntain hä-päisemisestä. Suuri suuttumus tulee heräämään kaikkia niitä kohtaan, jotka kieltäytyvät hyväksymästä henkien todistusta.

Saatanan menettelytapa tässä ratkaisevassa taistelussa Jumalan kansaa vastaan on sama, jota hän käytti suuren taistelun alkaessa taivaassa. Hän väitti pyrkivänsä lujittamaan Jumalan hallitusta, samalla kun salassa kaikin voimin koetti sitä kaataa. Ja siitä, mihin hän salaisesti pyrki, hän syytti uskollisia enkeleitä. Sama petollinen menettelytapa on lyönyt leimansa Rooman kirkon historiaan. Tuo kirkko on ilmoittanut toimivansa taivaan käskynhaltijana samalla, kun se on koettanut korottaa itsensä Jumalan yläpuolelle ja muuttaa hänen lakiaan. Ne, jotka uskollisuutensa tähden evankeliumille kärsivät marttyyrikuoleman, julistettiin Rooman kirkon ylivallan aikana pahantekijöiksi. Heidän väitettiin olevan liitossa saatanan kanssa, ja heidän häpäisemisekseen käytettiin kaikkia mahdollisia keinoja, niin että he kansan silmissä ja myös omissa silmissään olisivat näyttäneet pa-himmilta pahantekijöiltä. Niin tulee olemaan vieläkin. Kun saatana koettaa tuhota ne, jotka kunnioittavat Jumalan lakia, hän toimii niin, että heitä syytetään lain rikkomisesta ja Jumalan häpäisemisestä sekä siitä, että he tuottavat maailmalle Jumalan rangaistukset.

Jumala ei koskaan pakota tahtoa tai omaatuntoa, mutta saatana turvautuu jatkuvasti julmuudella painostamiseen päästäkseen hallitsemaan niitä, joita hän ei muulla tavalla voi johtaa harhaan. Pelon ja pakon avulla hän koettaa hallita omaatuntoa ja varmistaa kunnioituksensa. Saadakseen tämän aikaan hän toimii sekä uskonnollisten että maallisten vallanpitäjien välityksellä yllyttäen heitä pakkokeinoin saattamaan voimaan Jumalan lakia uhmaavia inhimillisiä lakeja.

Ne, jotka kunnioittavat raama-tullista lepopäivää, tullaan julistamaan lain ja järjestyksen vihollisiksi, jotka kaatavat yhteiskunnan siveellisyyttä ylläpitävät esteet, aiheuttavat sekasortoa ja turmelusta ja vetävät maan päälle Jumalan rangaistustuomiot. Heidän omantuntonsa arkuus selitetään itsepäisyydeksi, uppiniskaisuudeksi ja esivallan halveksimiseksi. Heitä syytetään nurjamielisyydestä hallitusta kohtaan. Saarnaajat, jotka kieltävät Jumalan lain velvoittavuuden, tulevat esittämään saarnatuolista, että kaik-kien velvollisuus on totella hallin-toviranomaisia, koska he ovat Jumalan asettamia. Lainsäädäntösaleissa ja tuomioistuimissa Jumalan käskyjen noudattajat esitetään väärässä valossa ja heidät tuomitaan. Heidän sanansa tulkitaan väärin ja heidän vaikuttimensa selitetään pahimmalla tavalla.

Kun protestanttiset seurakunnat hylkäävät Raamatun selvät todisteet Jumalan lain puolesta, ne haluavat vaientaa sellaiset, joiden uskoa ne eivät voi kumota Raamatulla. Ne sulkevat silmänsä siltä tosiasialta, että tämä menettely johtaa niiden vainoamiseen, jotka tunnontarkasti kieltäytyvät tekemästä sitä, mitä muu kristi [101] kunta tekee ja tunnustamasta paavillisen sapatin oikeutusta.

Kirkon ja valtion viranomaiset tulevat yksissä neuvoin houkutte-lemaan, taivuttamaan tai pakottamaan kaikkia kansanluokkia kun-nioittamaan sunnuntaita. Jumalallisen arvovallan puute korvataan pakkomääräyksillä. Poliittinen turmelus hävittää rakkauden oikeuteen ja totuuden kunnioitta-miseen, ja jopa vapaassa Amerikassa hallitusmiehet ja lainsäätäjät tulevat yleisön suosion varmistamiseksi myöntymään kansan vaatimukseen saada sunnuntain viettoon pakottava laki. Suurin uhrauksin hankittua omantunnonvapautta ei enää kunnioiteta. Pian alkavassa taistelussa toteutuvat profeetan sanat: »Lohikäär-me vihastui vaimoon ja lähti käymään sotaa muita hänen jälkeläisiänsä vastaan, jotka pitävät Jumalan käskyt ja joilla on Jeesuksen todistus» (Ilm. 12: 17). [102]

Luku 9—Raamattu turvana

»’Pysykää laissa ja todistuksessa!’ Elleivät he näin sano, ei heillä aamunkoittoa ole» (Jes. 8: 20). Jumalan kansaa neuvotaan turvautumaan Raamattuun väärien opettajien ja pimeyden henkien eksyttävää vaikutusta vastaan. Saatana käyttää kaikkia mahdollisia juonia estääkseen ihmisiä tutustumasta Raamattuun, sillä sen selvät lausunnot paljastavat hänen petoksensa. Jumalan työn el-pyessä saatana aina tehostaa toi-mintaansa. Nyt hän valmistautuu kaikin voimin lopulliseen taisteluun Kristusta ja hänen seuraajiaan vastaan. Viimeinen suuri petos on pian ilmaantuva. Antikristus on suorittava ihmeellisiä tekojaan meidän silmäimme edessä. Väärennös tulee muistuttamaan niin paljon oikeaa, että niitä on mahdoton erottaa toisistaan ilman Pyhän Raamatun apua. Sen sanalla on koeteltava jokainen väite ja jokainen ihme.

Raamattuun pitäytymisen välttämättömyys

Ne, jotka koettavat noudattaa Jumalan kaikkia käskyjä, joutuvat kokemaan vastustusta ja pilkkaa. He voivat kestää vain pysymällä Jumalan yhteydessä. Voidakseen voitollisesti selvitä edessään olevasta koetuksesta heidän täytyy ymmärtää Jumalan tahto sellaisena, kuin se on ilmaistuna hänen sanassaan. He voivat kunnioittaa häntä ainoastaan silloin, kun heillä on oikea käsitys hänen luonteestaan, hallinnostaan ja tarkoi-tuksistaan ja kun he toimivat niiden mukaisesti. Vain ne, jotka ovat varustaneet mielensä Raamatun totuuksilla, tulevat kestämään viimeisessä suuressa taistelussa. Jokaista koetellaan tällä tutkivalla kysymyksellä: »Onko minun toteltava ennemmin Jumalaa kuin ihmisiä?» Ratkaiseva hetki on jo nyt käsillä. Olemmeko laskeneet elämämme perustuksen Jumalan muuttumatto-man sanan kalliolle? Olemmeko valmistuneet kestävästi puolustamaan Jumalan käskyjä ja Jeesuksen uskoa?

Ennen ristiinnaulitsemistaan Vapahtaja selitti opetuslapsilleen, että hän oli tuleva surmatuksi ja nouseva jälleen ylös haudasta. Enkeleitä oli saapuvilla painaakseen hänen sanansa heidän mieleensä ja sydämeensä. Mutta opetuslap [103] set odottivat ajallista vapautusta Rooman ikeestä, eivätkä he voineet sietää ajatusta, että hän, jo-hon heidän kaikki toiveensa kes-kittyivät, kärsisi häpeällisen kuoleman. Ne sanat, jotka heidän olisi pitänyt muistaa, he unohtivat, ja kun koetuksen aika tuli, he olivat valmistumattomia. Jeesuksen kuolema teki tyhjäksi heidän toivonsa yhtä täydellisesti, kuin jos hän ei olisi heitä ennakolta varoittanutkaan. Raamatun ennustukset ilmoittavat meille tulevaisuuden yhtä selvästi kuin Kristuksen sanat avasivat sen opetuslapsille. Armonajan päättymiseen liittyvät tapahtumat ja valmistautuminen ahdistuksen aikaa varten on selvästi esitetty. Mutta suuret joukot tietävät näistä totuuksista yhtä vähän, kuin jos niitä ei olisi koskaan ilmoitettu. Saatana on valmiina hävittämään jokaisen vaikutuksen, joka tekisi ihmiset viisaiksi pelastukseen, ja ahdistuksen aika yllättää heidät val-mistumattomina.

Kun Jumala lähettää ihmisille varoituksia, jotka ovat niin tärkeitä, että ne esitetään keskitaivaalla lentävien pyhien enkelien julistamiksi, hän odottaa, että jokainen järjellinen ihminen ottaisi niistä vaarin. Niiden kauheiden rangaistusten, joilla uhataan pedon ja sen kuvan kumartajia (Ilm. H: 9—11), tulisi johtaa kaikki ahkerasti tutkimaan Raamatun ennustuksia, jotta kaikki saisivat selville, mikä on pedon merkki ja miten sen ottamisen voi välttää, Mutta suuret kansanjoukot kääntävät korvansa pois totuudesta ja kääntyvät taruihin. Ajatellen viimeisiä päiviä apostoli Paavali selitti: »Aika tulee, jolloin he eivät kärsi tervettä oppia» (2 Tim. 4: 3). Se aika on käsillä. Monet vieroksuvat Raamatun totuutta, koska se on ristiriidassa syntisen, maailmaa rakastavan sydämen halujen kanssa, ja saatana esittää harhakäsityksiä, joita he rakastavat.

Mutta Jumalalla tulee olemaan maan päällä kansa, joka pitää Raamattua ja yksin Raamattua kaikkien oppien mittapuuna ja kaikkien uudistusten pohjana. Ei enemmistön mielipidettä, oppineiden käsityksiä, tieteen johto-päätöksiä eikä kirkolliskokousten uskontunnustuksia tai päätöksiä, jotka ovat yhtä lukuisia ja ristiriitaisia kuin ne kirkkokunnat, joita ne edustavat - ei mitään näistä eikä näitä kaikkia yhdessä ole pidettävä todisteena uskonnollisen opinkohdan puolesta tai sitä vastaan. Ennen kuin hyväksymme mitään oppia tai käskyä, on sen tueksi vaadittava selvä »Näin sanoo Herra».

Inhimillisiin auktoriteetteihin ei pidä perustautua

Saatana koettaa aina kiinnittää huomion ihmiseen Jumalan sijasta. Hän johtaa ihmiset etsimään ohjausta piispoilta, papeilta ja jumaluusopin professoreilta estääkseen heitä tutkimasta Raamattua itse ja saamasta selville velvollisuuttaan. Siten hän hallitsemalla näiden johtajien mieltä voi mielensä mukaan vaikuttaa kansaan.

Kun Kristus tuli puhumaan elämän sanoja, kansa kuunteli häntä mielellään, ja monet uskoivat hä- [104] neen. Näiden joukossa oli pappeja ja hallitusmiehiäkin. Mutta pääosa papistosta ja kansan johtomiehistä päätti tuomita ja hylätä hänen opetuksensa. Vaikka he eivät löytäneet mitään, mistä olisivat voineet häntä syyttää, ja vaikka he eivät voineet olla tuntematta hänen sanojensa jumalallista voimaa ja viisautta, he kuitenkin pysyivät ennakkoluuloissaan. He hylkäsivät mitä selvimmät todisteet hänen messiaanisuudestaan, ettei heitä pakotettaisi tulemaan hänen opetuslapsikseen. Nämä Jeesuksen vastustajat olivat miehiä, joita ihmiset oli lapsuudestaan saakka opetettu kunnioittamaan ja joiden arvovallan he olivat tottuneet ehdottomasti tun-nustamaan. He kysyivät: »Mistä se johtuu, että meidän hallitusmiehemme ja kirjanoppineemme eivät usko Jeesukseen? Eivätkö nämä hurskaat miehet ottaisi häntä vastaan, jos hän olisi Kristus?» Sellaisten opettajien vaikutus johti Juudan kansan hylkää-mään Vapahtajansa.

Se henki, joka vaikutti näissä papeissa ja hallitusmiehissä, ilmenee vieläkin monissa, jotka esiintyvät mitä hurskaimpina ihmisinä. He kieltäytyvät tutkimasta Raamatun todistusta tätä aikaa koskevista erikoistotuuksista. He viittaavat suureen lukumääräänsä, rikkauteensa ja kansansuosioonsa ja katselevat halveksien harvalukuisia, köyhiä ja epäsuosiossa olevia totuuden puolustajia, joiden usko erottaa heidät maailmasta.

Kristus näki, että kirjanoppineiden ja fariseusten hellimä arvovallan epäoikeutettu omaksuminen ei päättyisi juutalaisten hajaantuessa. Hänellä oli profeetallinen näkemys inhimillisen arvovallan korottamisesta hallitsemaan omaatuntoa, mikä on ollut suureksi kiroukseksi seurakunnalle kaikkina aikoina. Hänen pelottavan ankara fariseusten ja kirjanoppineiden arvostelunsa ja hänen kansalle antamansa varoitukset näiden sokeiden johtajien seuraa-misesta on kirjoitettu muistiin va-roitukseksi tuleville sukupolville.

Roomalaiskatolinen kirkko pidättää papistolle oikeuden selittää Raamattua. Sillä perusteella, että papit yksin ovat päteviä selittämään Jumalan sanaa, se on evätty tavalliselta kansalta. Vaikka uskonpuhdistus antoi Raamatun kaikille, kuitenkin juuri se sama periaate, jota Rooma noudatti, estää suuria joukkoja protestanttisissa kirkkokunnissa itsenäisesti tutkimasta Raamattua. Ihmisiä opetetaan vastaanottamaan Raamatun opetukset sellaisina, kuin kirkko on ne selittänyt, ja on tuhansia, jotka eivät uskalla uskoa mitään, mikä on ristiriidassa heidän uskontunnustuksensa tai heidän seurakunnassaan vakiintuneen opetuksen kanssa, olipa kysymys miten selvästä Raamatun ilmoituksesta tahansa.

Vaikka monissa raamatunkohdissa varoitetaan vääristä opettajista, monet ovat kuitenkin valmiita siten uskomaan sielunsa papiston huostaan. Meidän aikanamme on tuhansia uskonnon tunnustajia, jotka eivät voi esittää uskonnollisille käsityksilleen muuta perustetta kuin sen, että heidän uskonnolliset johtajansa ovat siten opettaneet. Luottaes [105] saan ehdottomasti siihen, mitä saarnaajat sanovat, he sivuuttavat Vapahtajan opetukset kiinnittämättä niihin paljonkaan huomiota. Mutta ovatko saarnaajat erehtymättömiä? Kuinka voimme uskoa sielumme heidän johtoonsa, ellemme Jumalan sanasta saa tietää heidän olevan valonkantajia? Kun monilta puuttuu siveellistä rohkeutta astua syrjään maailman tallaamalta polulta, se johtaa heidät seuraamaan oppineiden miesten jälkiä. Haluttomina itse tutkimaan he takertuvat toivottomasti erheen kahleisiin. He näkevät, että tälle ajalle kuuluva totuus on selvästi esitetty Raamatussa, ja he tuntevat, että Pyhän Hengen voima seuraa sen julistusta, mutta pappien vastustuksen tähden he kääntyvät pois valkeudesta. Järjen ja omantunnon vakuutuksesta huolimatta nämä harhaan johdetut sielut eivät uskalla ajatella toisin kuin saarnaajaHeidän yksilöllinen arvostelukykynsä ja heidän ikuiset etunsa uhrataan toisen henkilön epäuskolle, ylpeydelle ja ennakkoluu-loille.

Saatana käyttää inhimillistä vaikutusta monin tavoin vankiensa sitomiseen. Monia hän saa saaliikseen yhdistämällä heidät rakkauden silkkilangoilla Kristuksen ristin vihollisiin. Mitä lajia tämä kiintymys lieneekin, rakkautta vanhempiin tai lapsiin, aviorakkautta tai rakkautta yhteiskuntaan, sen vaikutus on sama; totuuden vastustajat käyttävät valtaansa omantunnon hallitsemiseen, eikä heidän vallassaan olevilla sieluilla ole riittävästi rohkeutta ja itsenäisyyttä seurata omaa vakaumustaan siitä, miten on toimittava.

Tietämättömyys ei kelpaa puolustukseksi

Totuus ja Jumalan kunnia ovat erottamattomia. Meidän on mah-dotonta Raamatun ollessa ulottu-villamme kunnioittaa Jumalaa harhakäsityksillä. Monet väittävät, ettei sillä ole väliä, mitä ihminen uskoo, kun hän vain elää oikein. Mutta usko muovaa elämän. Jos valo ja totuus on ulottuvillamme, emmekä käytä hyväksemme etuoikeutta kuulla ja nähdä sitä, me todellisuudessa hyl-käämme sen; me valitsemme pi-meyden mieluummin kuin valon.

»Miehen mielestä on oikea monikin tie, joka lopulta on kuoleman tie» (Sanani. 16: 25). Tietämättömyys ei kelpaa erheen tai synnin puolustukseksi silloin, kun on tilaisuus oppia tuntemaan Jumalan tahto. Ajatelkaamme matkustajaa. Hän tulee paikkaan, jossa on useita teitä ja jossa tienviitat osoittavat, mihin mikin tie vie. Jos hän ei välitä viitoista vaan valitsee sen tien, joka hänestä näyttää oikealta, hän tulee varsin todennäköisesti vilpittömyydestään huolimatta huomaamaan olevansa väärällä tiellä.

Jumala on antanut meille sanansa, jotta me voimme omakohtaisesti perehtyä sen opetuksiin ja tietää, mitä hän meiltä vaatii. Kun lainoppinut kysyi Jeesukselta: »Mitä minun pitää tekemän, että minä iankaikkisen elämän perisin?» Jeesus kiinnitti hänen huomionsa Raamattuun sanoen: »Mitä laissa on kirjoitettuna? [106] Kuinkas luet?» Tietämättömyys ei kelpaa puolustukseksi nuorille eikä vanhoille eikä vapauta heitä Jumalan lain rikkojalle kuuluvasta rangaistuksesta, koska heidän käytettävissään on tarkka esitys tästä laista, sen periaatteista ja vaatimuksista. Ei riitä, että ihmisellä on hyvät tarkoitukset; ei riitä, että hän tekee sitä, minkä itse katsoo oikeaksi tai mitä saarnaaja sanoo oikeaksi. Hänen sielunsa pelastus on kysymyksessä, ja hänen itsensä on tutkittava Raamattua. Hänen elämänsä perustukseksi ei kelpaa varminkaan oma vakaumus eikä lujinkaan luottamus siihen, että saarnaaja tuntee totuuden. Hänellä on kartta, josta näkyy jokainen taivaan tietä osoittava tienviitta, eikä hän saa tehdä mitään arvaamalla.

Omakohtaisen Raamatun tutkimisen välttämättömyys

Jokaisen järjellisen olennon en-simmäinen ja tärkein velvollisuus on oppia Raamattua tutkimalla tuntemaan totuus ja sen jälkeen vaeltaa valkeudessa ja kehottaa muita tekemään samoin. Meidän tulisi joka päivä ahkerasti tutkia Raamattua punniten jokaista ajatusta ja verraten raamatunkohtia toisiinsa. Meidän on Jumalan avulla itsenäisesti muodostettava käsityksemme, koska joudumme itse vastaamaan itsestämme Jumalan edessä.

Oppineet miehet ovat tehneet Raamatussa mitä selvimmin ilmoitetut totuudet epäiltäviksi ja hämäriksi, kun he opettavat suurena viisautena, että Raamatun kirjoituksilla on salainen hengellinen merkitys, joka ei ilmene tekstin sanoista. Nämä miehet ovat vääriä opettajia. He ovat samanlaisia kuin ne, joille Jeesus sanoi: »Ettekö te siitä syystä eksy, kun ette tunne kirjoituksia ettekä Jumalan voimaa?» Raamatun kieli pitäisi tulkita sen ilmeisen merkityksen mukaan, ellei ole käytetty vertauskuvaa. Kristus on antanut lupauksen: »Jos joku tahtoo tehdä hänen tahtonsa, tulee hän tuntemaan, onko tämä oppi Juma-lasta» (Joh. 7: 17). Jos ihmiset ottaisivat Raamatun sanan sellaisenaan eikä olisi vääriä opettajia johtamassa harhaan ja hämmentämässä, suoritettaisiin työ, joka tuottaisi iloa enkeleille ja johtaisi Kristuksen omien joukkoon tuhansia, jotka nyt vaeltavat harhateillä.

Meidän tulisi Raamatun tutkimisessä käyttää kaikkia sielunkykyjämme ja harjoittaa ymmärrystämme käsittämään Jumalan syviä ajatuksia niin pitkälle, kuin se on kuolevaisille mahdollista. Emme saa kuitenkaan unohtaa, että lapsen oppivaisuus ja kuuliaisuus on opetuslapsen oikea mielenlaatu. Raamatussa olevia vaikeuksia ei voida selvittää niillä keinoilla, joita käytetään filosofisten kysymysten käsittelyssä. Meidän ei tulisi ryhtyä tutkimaan Raamattua sillä itseluottamuksella, millä monet käyvät käsiksi tie-teelliseen työhön, vaan nöyrästi rukoillen Jumalaa ja vilpittömästi haluten oppia tuntemaan hänen tahtonsa. Meidän on nöyrinä ja oppivaisina pyydettävä suurelta Jumalalta ymmärrystä. Muussa tapauksessa pahat enkelit sokaisevat mielemme ja paaduttavat [107] sydämemme, niin ettei totuus tee meihin vaikutusta.

Useat Raamatun osat, jotka oppineet selittävät salaperäisiksi tai sivuuttavat vähäpätöisinä, ovat täynnä lohdutusta ja opetusta sille, joka on käynyt Kristuksen koulua. Yhtenä syynä siihen, miksi monilla jumaluusoppineilla ei ole selvempää käsitystä Jumalan sanasta, on se, että he sulkevat silmänsä niiltä totuuksilta, joita he eivät tahdo käytännössä seurata. Raamatun totuuden käsittäminen ei riipu niin paljon tutkijan älystä kuin tarkoituksen rehellisyydestä ja vakavasta vanhurskauden kaipuusta.

Raamattua ei tulisi koskaan tutkia ilman rukousta. Pyhä He- [108] ki yksin voi saada meidät tajuamaan helposti ymmärrettävien asioiden tärkeyden tai estää meitä tulkitsemasta väärin vaikeasti tajuttavia totuuksia. Taivaan enkelien tehtävänä on meidän sydämemme valmistaminen käsittä-mään Jumalan sana niin, että sen kauneus valtaa meidät, sen varoitukset vaikuttavat meihin tai sen lupaukset elähdyttävät ja vahvistavat meitä. Meidän tulisi rukoilla psalmirunoilijan tavoin: »Avaa minun silmäni näkemään sinun lakisi ihmeitä» (Ps. 119: 18). Kiu-saukset näyttävät usein vastusta-mattomilta, kun kiusaukseen joutunut laiminlyötyään rukouksen ja Raamatun tutkimisen ei voi helposti muistaa Jumalan lupauksia ja kohdata saatanaa Raamatun aseilla. Mutta Jumalan enkelit ympäröivät niitä, jotka haluavat saada opetusta jumalallisissa asioissa. Kun nämä henkilöt joutuvat hätään, enkelit johtavat heidän mieleensä niitä totuuksia, joita he tarvitsevat. »Kun vihollinen tulee niinkuin virta, niin Herran Henki nostaa lipun häntä vas-taan» (Jes. 59: 19, engl. käänn. muk.).

Jeesus antoi opetuslapsilleen lu-pauksen: »Puolustaja, Pyhä Henki, jonka Isä on lähettävä minun nimessäni, hän opettaa teille kaikki ja muistuttaa teitä kaikesta, minkä minä olen teille sanonut» (Joh. 14: 26). Mutta meidän on ensin kätkettävä Kristuksen opetukset sydämeemme, jotta Jumalan Henki voisi niistä muistuttaa vaaran aikana. Daavid sanoo: »Minä kätken sinun sanasi sydämeeni, etten tekisi syntiä sinua vastaan» (Ps. 119: 11).

Epäilysten kylvön vaarallisuus

Kaikkien, jotka antavat arvoa ian-kaikkisille eduilleen, pitäisi olla varuillaan epäilyn hyökkäyksiä vastaan. Nämä hyökkäykset koh-distuvat itse totuuden tukipylväisiin. On mahdotonta välttää aikamme epäuskon purevaa ivaa ja viisastelua sekä sen petollisia ja turmelevia oppeja. Saatana sovittaa kiusauksensa kaikille ihmisryhmille. Oppimattomia hän ahdistaa ivalla ja halveksimisella samalla, kun hän oppia saaneille esittää tieteellisiä vastaväitteitä ja filosofisia todisteluja, joiden kaikkien tarkoituksena on herättää epäilyä tai ylenkatsetta Raamattua kohtaan. Kokemattomat nuoretkin rohkenevat asettaa kristinuskon peruustotuudet epäilyksen alaisiksi. Pintapuolisuudes-taan huolimatta tällä nuorison epäuskolla on vaikutuksensa. Tällä tavalla monet johdetaan halveksimaan isiensä uskoa ja pilkkaamaan armon Henkeä (Hebr. 10: 29). Epäuskon saastainen henki on turmellut monta elämää, jotka näyttivät olevan kunniaksi Jumalalle ja siunaukseksi maailmalle. Kaikki, jotka luottavat ihmisjärjen kerskaileviin päätelmiin sekä kuvittelevat voivansa selittää jumalalliset salaisuudet ja löytävänsä totuuden ilman Jumalan viisauden apua, kietoutuvat saatanan pauloihin.

Elämän ojentaminen sanan mukaan

Me elämme tämän maailman his- [109] torian vakavinta aikaa. Ihmiskunnan kohtalo ratkeaa pian. Meidän nykyisestä menettelystämme riippuu oma tulevaisuutemme sekä toisten pelastus. Totuuden Hengen tulee saada johtaa meitä. Jokaisen Kristuksen seuraajan tulisi vakavasti kysyä: »Herra, mitä sinä tahdot minun tekevän?» Meidän on tarpeellista paastoten ja rukoillen nöyrtyä Herran edessä ja paljon ajatella hänen sanaan-sa, varsinkin sen kuvauksia tuomiosta. Meidän tulisi nyt pyrkiä saamaan syvä ja elävä kokemus jumalallisissa asioissa. Meillä ei ole varaa tuhlata hetkeäkään. Tärkeitä asioita tapahtuu ympärillämme. Me olemme saatanan lumoamalla alueella. Älkää nukkuko, te Jumalan asettamat vartijat! Vihollinen väijyy lähellä joka hetki valmiina hyökkäämään kimppuunne ja ottamaan teidät saaliikseen, jos tulette välinpitämättömiksi ja uneliaiksi.

Monilla on väärä käsitys todellisesta tilastaan Jumalan edessä. He onnittelevat itseään siitä, etteivät tee pahaa, ja unohtavat ne hyvät ja jalot teot, joita Jumala heiltä vaatii mutta jotka he ovat laiminlyöneet. Ei riitä, että he ovat puita Jumalan puutarhassa. Heidän tulee hänen odotuksensa mukaan kantaa hedelmää. Hän pitää heitä vastuunalaisina kaiken sen hyvän laiminlyömisestä, mitä he olisivat voineet tehdä hänen vahvistavan armonsa avulla. Taivaan kirjoihin heidät on merkitty maan laihduttajiksi. Edes tällaisten ihmisten tila ei ole aivan toivoton. Pitkämielinen rakkauden Jumala vetoaa vielä niihin, jotka ovat väheksyneet hänen laupeuttaan ja käyttäneet väärin hänen armoaan. »Sentähden sanotaan: ’Heräjä sinä, joka nukut, ja nouse kuolleista, niin Kristus sinua valaisee!’ Katsokaa siis tarkoin, kuinka vaellatte, - ja ottakaa vaari oikeasta hetkestä, sillä aika on paha» (Ef. 5:14-16).

Kun tulee koetuksen aika, silloin ilmenee, ketkä ovat ottaneet Jumalan sanan elämänsä ohjeeksi. Kesällä ei ole huomattavaa eroa ikivihreiden puiden ja muiden puiden välillä, mutta kun talven vihurit tulevat, ikivihreät puut jäävät muuttumattomiksi muiden puiden menettäessä lehtensä. Samoin nyt ei voi erottaa nimikristittyä todellisesta kristitystä, mutta hyvin lähellä on aika, jolloin ero tulee ilmeiseksi. Kun vastustus herää, kun uskon kiihko ja suvaitsemattomuus jälleen pääsevät valtaan ja syttyy vaino, silloin puolisydämiset ja tekopyhät horjuvat ja hylkäävät uskonsa, mutta todellinen kristitty pysyy lujana kuin kallio, hänen uskonsa vahvistuu ja toivonsa kirkastuu menestyksen päiviin verrattuna.

Psalmirunoilija sanoo: »Minä tutkistelen sinun todistuksiasi.» »Sinun asetuksistasi minä saan ymmärrystä; sentähden minä vihaan kaikkia valheen teitä» (Ps. 119: 99,104).

»Autuas se ihminen, joka on löytänyt viisauden.» »Hän on kuin veden partaalle istutettu puu, joka ojentaa juurensa puron puoleen; helteen tuloa se ei peljästy, vaan sen lehvä on vihanta, ei poutavuonnakaan sillä ole huolta, eikä se herkeä hedelmää tekemästä» (Sanani. 3: 13; Jer. 17: 8). [110]

Luku 10—Viimeinen varoitus

»Minä näin tulevan taivaasta alas erään toisen enkelin, jolla oli suuri valta, ja maa vaikeni hänen kirk-kaudestaan. Ja hän huusi voimallisella äänellä sanoen: ’Kukistunut, kukistunut on suuri Babylon ja tullut riivaajain asuinpaikaksi ja kaikkien saastaisten henkien tyyssijaksi ja kaikkien saastaisten ja vihattavain lintujen tyyssijaksi.’» »Ja minä kuulin toisen äänen taivaasta sanovan: ’Lähtekää siitä ulos, te minun kansani, ettette tulisi hänen synteihinsä osallisiksi ja saisi tekin kärsiä hänen vitsauksistansa’» (Ilm. 18:1, 2, 4).

Kehotus lähteä suuresta Babylonista

Tämä raamatunkohta tarkoittaa sitä aikaa, jolloin Ilmestyskirjan 14. luvun toisen enkelin sanoma Babylonin lankeemuksesta on julistettava uudelleen lisättynä maininnalla siitä turmeluksesta, mikä on tunkeutunut niihin eri järjestöihin, jotka muodostavat Babylonin sen jälkeen, kun sanoma ensin julistettiin kesällä 1844. Tässä kuvaillaan uskonnollisen maailman kauheaa tilaa. Aina kun totuus hylätään, ihmisten mieli pimentyy ja sydän paatuu, kunnes he lopulta vaipuvat julkeaan jumalatto-muuteen. Jumalan antamista va-roituksista välittämättä he jatkuvasti tallaavat jalkoihinsa yhden siveyslain käskyn, kunnes heidät saadaan vainoamaan niitä, jotka sitä kunnioittavat. Kristuksen sanan ja hänen kansansa halveksiminen on hänen itsensä halveksimista. Kun kirkkokunnat hyväksyvät spiritismin opit, lihallista sydäntä pidättävät rajoitukset poistuvat, ja uskonnollisuus tulee pahinta vääryyttä salaavaksi verhoksi. Usko henki-ilmestyksiin avaa oven villitseville hengille ja riivaajien opeille, ja siten pimeyden enkelit pääsevät vaikuttamaan seurakunnissa.

Babylonin tilasta ennustuksen esittämänä aikana sanotaan, että »hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti ja Jumala on muistanut hänen rikoksensa» (Ilm. 18: 5). Se on täyttänyt syntimittansa, ja hävitys on pian kohtaava sitä. Mutta siellä on vielä Jumalan kansaa, ja ennen hänen tuomioittensa toteutumista nämä uskolliset Jumalan palvelijat täytyy kutsua sieltä pois, »etteivät tulisi hänen synteihinsä osallisiksi ja saisi kärsiä ha- [111] nen vitsauksistansa». Tästä syystä syntyy sen enkelin kuvaama liike, joka tulee alas taivaasta, valaisee maan kirkkaudellaan ja voimallisella äänellä julistaa Babylonin synnit. Hänen sanomansa yhteydessä kuuluu kutsu: »Lähtekää siitä ulos, te minun kansani.» Nämä tiedotukset liittyneinä kolmannen enkelin sanomaan muodostavat viimeisen varoituksen, joka annetaan maan asukkaille.

Yleismaailmallinen nousu Jumalan käskyjä vastaan

Kauhea on se loppunäytös, johon maailma on ajautumassa. Maan vallat yhtyvät taisteluun Jumalan käskyjä vastaan ja antavat määräyksen, joka velvoittaa »kaikki, pienet ja suuret, sekä rikkaat että köyhät, sekä vapaat että orjat» (Ilm. 13: 16) väärää sapattia viettämällä mukautumaan kirkon ta-poihin. Kaikkia, jotka kieltäytyvät noudattamasta tätä määräystä, rangaistaan yhteiskunnan lain mukaan, ja lopulta selitetään, että he ansaitsevat kuoleman. Toisaalta Jumalan laki, joka määrää Luojan lepopäivän, vaatii kuuliaisuutta ja uhkaa Jumalan vihalla kaikkia, jotka rikkovat hänen käskynsä.

Jokainen, joka on saanut tästä riitakysymyksestä selvän näkemyksen ja sitten hylkää Jumalan jäin noudattaakseen ihmisten säädöstä, ottaa pedon merkin. Hän ottaa vastaan sille vallalle osoittamansa kuuliaisuuden merkin, jota hän tottelee mieluummin kuin Jumalaa. Taivaasta tullut varoitus kuuluu: »Jos joku kumartaa petoa ja sen kuvaa ja ottaa sen merkin otsaansa tai käteensä, niin hänkin on juova Jumalan vihan viiniä, joka sekoittamattomana on kaadettu hänen vihansa maljaan» (Ilm. 14: 9,10).

Mutta Jumalan viha ei kohtaa ketään, ennen kuin totuus on hänelle selvinnyt ja hän vastoin parempaa tietoaan on sen hylännyt. On monia, joilla ei ole koskaan ollut tilaisuutta kuulla meidän aikaamme koskevia erityisiä totuuksia. Neljännen käskyn velvoittavuutta ei ole heille koskaan esitetty oikeassa valossa. Hän, joka tuntee jokaisen sydämen ja tutkii jokaisen vaikuttimen, ei jätä ketään, joka haluaa tietoa totuudesta, kiistanalaisten kysymysten petettäväksi. Mainitun määräyksen noudattamista ei vaadita tietämättömältä kansalta. Jokainen on saava kylliksi valoa tehdäkseen älykkään ratkaisun.

Sapatin vietto on oleva suuri kuuliaisuuden koe, sillä tämä on se totuuskohta, josta erityisesti väitellään. Kun ihmisten kestettäväksi asetetaan viimeinen koe, silloin tullaan vetämään rajaviiva niiden välille, jotka palvelevat Jumalaa ja niiden, jotka eivät häntä palvele. Samoin kuin väärän sapatin noudattaminen sopusoinnussa maan lain kanssa ja ristiriidassa neljännen käskyn kanssa on julkinen tunnustus kuuliaisuudesta Jumalaa vastustavalle vallalle, samoin oikean sapatin viettäminen kuuliaisena Jumalan laille on todistus uskollisuudesta Luojaa kohtaan. Samalla kun toiset ottavat pedon merkin vastaanottamalla maalliselle vallalle osoitetun kuu-liaisuuden merkin, toiset, jotka valitsevat Jumalalle osoitetun [112] uskollisuuden merkin, saavat Jumalan sinetin.

Varoitussanoma saa voiman

Näihin asti on niitä, jotka ovat julistaneet kolmannen enkelin sa-nomaan kuuluvia totuuksia, usein pidetty pelkkinä hälinän aiheuttajina. Heidän ennustuksensa uskonnollisen suvaitsemattomuuden valtaan pääsystä Yhdysvalloissa sekä kirkon ja valtion yhtymisestä vainoamaan niitä, jotka pitävät Jumalan käskyt, on julistettu perusteettomiksi ja mielet-tömiksi. On vakavasti väitetty, ettei tämä uskonnonvapautta puolustava maa voisi milloinkaan muuttua muuksi, kuin se on ollut. Mutta kun sunnuntain vieton pakollista voimaansaattamista käsitellään laajoissa piireissä, nähdään, että se, mitä niin kauan on epäilty, on nopeasti lähestymässä, ja kolmannen enkelin sanoma saa aikaan vaikutuksen, jota sillä ei aikaisemmin olisi voinut olla.

Jumala on jokaisen sukupolven aikana lähettänyt palvelijansa nuhtelemaan sekä maailman että seurakunnan syntejä. Mutta kansa haluaa kuulla suloisia asioita, eikä sitä miellytä puhdas, koristelematon totuus. Monet uskonpuhdistajat päättivät uudistustyöhön ryhtyessään noudattaa suurta varovaisuutta paljastaessaan kirkon ja kansakunnan syntejä. He toivoivat voivansa puhtaalla, kristillisellä elämällään johtaa kansan takaisin Raamatun oppeihin. Mutta heihin tuli Jumalan Henki, niin kuin Henki tuli Eliaan kehottaen häntä nuhtelemaan jumalattoman kuninkaan ja luopuneen kansan syntejä. He eivät voineet jättää julistamatta Raamatun selviä totuuksia - oppeja, joita he olivat olleet haluttomat esittämään. Heidän oli pakko innokkaasti julistaa totuutta ja varoittaa sieluja uhkaavasta vaarasta. He ilmoittivat Herran heille antamat sanat seurauksia pelkäämättä, ja kansan täytyi kuulla varoitus.

Siten julistetaan myös kolmannen enkelin sanoma. Kun tulee aika, jolloin sitä saarnataan suurimmalla voimalla, Herra on käyttävä nöyriä välikappaleita ja johtava niiden mieltä, jotka pyhittäytyvät hänen palvelukseensa. Nämä työntekijät tulevat kykeneviksi toimeensa Pyhän Hengen voitelun kautta paremmin kuin oppilaitoksissa tapahtuvan opetuksen avulla. Uskon ja rukouksen miehet ryhtyvät sisäisen pakon vaatimina toimimaan pyhällä innolla esittäen niitä sanoja, joita Jumala heille antaa. Babylonin synnit paljastetaan. Ne kauheat seuraukset, jotka johtuvat siitä, että yhteiskunnan viranomaiset pakottavat kansaa noudattamaan kirkon määräyksiä, spiritismin leviäminen, paavinvallan salainen mutta nopea eteneminen - kaikki tämä paljastetaan. Kansa tullaan herättämään näillä vakavilla varoituksilla. Tuhansittain ihmisiä, jotka eivät koskaan ennen ole kuulleet sellaisia sanoja, tulevat niitä kuuntelemaan. Hämmästyksen valtaamina he kuulevat todistettavan, että Babylon on seurakunta, joka on langennut erheittensä ja syntiensä tähden sekä sen tähden, että se on hylännyt sille [113] täivaasta lähetetyn totuuden. Kun ihmiset menevät innostuneina kysymään aikaisemmilta opettajiltaan, miten näiden asiain laita on, saarnaajat esittävät taruja Ja ennustavat rauhaa poistaakseen heidän pelkonsa ja tyynnyttääkseen heidän heränneet tuntonsa. Mutta kun monet eivät tyydy pelkkään inhimilliseen arvovaltaan, vaan vaativat selvää »Näin sanoo Herra», silloin kansan suosimat saarnaajat muinaisten fariseusten tavoin vihastuvat siitä, että heidän arvovaltansa pannaan kyseenalaiseksi, julistavat sanoman olevan saatanasta ja kiihottavat syntiä rakastavia kansanjoukkoja pilkkaamaan ja vainoamaan sanoman julistajia. [114]

Vastustuksen kiihkeys ja julmuus

Kun taistelu leviää uusille kentille ja kansan huomio kiinnitetään Jumalan poljettuun lakiin, niin saatanan toiminta kiihtyy. Sanomaa seuraava voima saattaa vain suunniltaan sen vastustajat. Papit tulevat tekemään melkein yli-inhimillisiä ponnistuksia estääkseen valoa loistamasta seurakuntiinsa. Kaikin käytettävissä olevin keinoin he koettavat estää ihmisiä punnitsemasta näitä tärkeitä ky-symyksiä. Kirkko vetoaa yhteis-kunnallisen vallan vahvaan käsi-varteen. Katolilaiset ja protestantit liittyvät yhteen tässä työssä. Kun pakollista sunnuntain viettoa vaativa liike tulee rohkeammaksi ja päättäväisemmäksi, vedotaan lakiin niiden vastustamiseksi, jotka pitävät Jumalan käskyt. Heitä uhataan sakoilla ja vankeudella. Muutamille tarjotaan korkeita virkoja sekä muita palkkioita ja etuja houkuttelemaan heitä kieltämään uskonsa. Mutta heidän järkkymätön vastauksensa on: »Näyttäkää meille Jumalan sanalla, että me olemme väärässä» - sama vastaus, minkä Luther antoi samanlaisissa olosuhteissa. Ne, jotka haastetaan oikeuteen, puolustavat totuutta voimakkaasti ja jotkut kuuntelijoista johdetaan pitämään kaikki Jumalan käskyt. Näin tuodaan valo tuhansille, jotka muutoin eivät saisi tietää näistä totuuksista.

Omantunnonmukaista kuuliai-suutta Jumalan sanalle kohdellaan kapinoimisena. Saatanan sokaisemina vanhemmat tulevat osoittamaan ankaruutta ja raakuutta uskovia lapsiaan kohtaan. Isäntä ja emäntä sortavat palvelijoitaan, jotka tahtovat pitää Jumalan käskyt. Hellät tunteet tukahdutetaan; lapset tehdään perinnöttömiksi ja ajetaan pois kotoa. Silloin täyttyvät kirjaimellisesti Paavalin sanat: »Kaikki, jotka tahtovat elää jumalisesti Kristuksessa Jeesuksessa, joutuvat vainottaviksi» (2 Tim. 3: 12). Kun totuuden puolustajat kieltäytyvät kunnioittamasta sunnuntailepopäivää, muutamia heistä heitetään vankeuteen, toisia ajetaan maanpakoon ja joitakuita kohdellaan orjina. Inhimilliselle ymmärrykselle tämä kaikki näyttää nyt mahdottomalta. Mutta kun Jumalan hillitsevä Henki vetäytyy pois ihmisistä ja he joutuvat Jumalan käskyjä vihaavan saatanan hallintaan, ilmenee outoja asioita. Sydän voi olla hyvin julma, kun Jumalan pelko ja rakkaus ovat poistuneet.

Luopumusta

Myrskyn lähestyessä monet, jotka ovat tunnustaneet uskovansa kol-mannen enkelin sanomaan mutta eivät ole tulleet pyhitetyiksi totuuden kuuliaisuuden kautta, luopuvat uskostansa ja liittyvät vastustajiin. Liittymällä maailmaan ja osallistumalla sen hengestä he ovat alkaneet katsella asioita melkein samassa valossa kuin sekin. Koetuksen tullessa he ovat val-miit valitsemaan huolettoman ja suositun kannan. Lahjakkaat, kaunopuheiset miehet, jotka kerran iloitsivat totuudessa, käyttävät kykyjään sielujen pettämiseen ja eksyttämiseen. He tulevat en [115] tisten veljiensä katkerimmiksi vihollisiksi. Kun sapatinpitäjät viedään tuomioistuinten eteen vastaamaan uskostansa, nämä luopiot tulevat saatanan tehokkaimpina välikappaleina esittämään heidät väärässä valossa ja syyttämään heitä sekä valheellisilla kertomuksilla ja vihjailuilla kiihottamaan vallanpitäjiä heitä vastaan.

Ahdistusta uskollisilla

Tänä vainon aikana koetellaan Herran palvelijain uskoa. He ovat uskollisesti julistaneet varoitusta luottaen ainoastaan Jumalaan ja hänen sanaansa. Jumalan Henki, joka on vaikuttanut heidän sydämeensä, on vaatinut heitä puhumaan. Pyhän innon ja voimakkaan jumalallisen vaikutuksen kannustamina he ryhtyivät täyttämään velvollisuuttaan laskematta niitä seurauksia, jotka koi-tuisivat Jumalan heille antaman sanan puhumisesta kansalle. He eivät ole tavoitelleet maallisia etuja eivätkä ole pyrkineet säilyttämään mainettaan tai edes henkeään. Mutta kun vastustuksen ja moitteen myrsky puhkeaa, jotkut ovat valmiit hämmästyneinä huudahtamaan: »Jos me olisimme edeltäpäin nähneet sanojemme seuraukset, me olisimme vaienneet.» He ovat vaikeuksien saar-tamat. Saatana ahdistaa heitä voi-makkailla kiusauksilla. Työ, johon he ovat ryhtyneet, näyttää suuresti ylittävän heidän mahdollisuutensa. Heitä uhataan perikadolla. Innostus, joka heitä aikaisemmin elähdytti, on kadonnut, kuitenkaan he eivät voi kääntyä takaisin. Silloin he tuntien täydellisen avuttomuutensa pakenevat kaikkivaltiaan Jumalan luo anomaan voimaa. He muistavat, että heidän puhumansa sanat eivät olleet heidän omiaan vaan hänen, joka käski heitä julistamaan varoitusta. Jumala antoi totuuden heidän sydämeensä, eivätkä he voineet jättää sitä julistamatta.

Samanlaisia koetuksia on Jumalan miehillä ollut menneinäkin aikoina. Wycliff, Hus, Luther, Tyndale, Baxter ja Wesley vaativat, että kaikki opit oli koeteltava Raamatulla, ja selittivät olevansa halukkaat hylkäämään kaiken, minkä se tuomitsi. Vaino riehui näitä miehiä vastaan säälimättömällä raivolla, mutta he eivät lakanneet julistamasta totuutta. Kirkon historian eri aikakausiin on painanut leimansa jonkin erityisen totuuden kehittyminen, joka on vastannut Jumalan kansan tarpeita tuona aikana. Jokaisen uuden totuuden on täytynyt taistella vihaa ja vastustusta vastaan. Uuden totuuden valosta ja siunauksesta osallistuneita on kiusattu ja koeteltu. Herra antaa kansalle erityisen totuuden silloin, kun se sitä tarvitsee. Kuka rohkenee kieltäytyä tekemästä sitä tunnetuksi? Hän käskee palvelijoitaan esittämään armon viimeisen kutsun maailmalle. He eivät voi vaieta asettamatta sieluaan vaaralle alttiiksi. Kristuksen lähettiläillä ei ole mitään tekemistä seurausten kanssa. Heidän on täytettävä velvollisuutensa ja jätettävä seuraukset Jumalan huostaan.

Kun vastustus tulee ankarammaksi, Jumalan palvelijat joutu- [116] vat jälleen ymmälle, sillä heistä näyttää, että he itse ovat syypäät ahdinkoonsa. Mutta omatunto ja Jumalan sana vakuuttavat, että heidän menettelytapansa on oikea. Vaikka koetukset jatkuvat, he saavat voimaa niiden kestämiseen. Taistelu tulee kiivaammaksi ja ankarammaksi, mutta heidän uskonsa ja rohkeutensa lisääntyvät sitä mukaa kuin niitä tarvitaan. Heidän todistuksensa kuuluu: »Me emme uskalla maailman suosion tähden väärentää Jumalan sanaa ja jakaa hänen pyhää lakiaan siten, että julistamme yhden osan tärkeäksi ja toisen osan epäoleelliseksi. Herra, jota me palvelemme, kykenee pelastamaan meidät. Kristus on voittanut maailman vallat. Pelkäisimmekö me voitettua maailmaa?»

Vaino eri muodoissaan johtuu perussyystä, joka on vaikuttamassa niin kauan, kuin saatana on ole-massa ja kristillisyydellä on elin-voimaa. Ei kukaan voi palvella Ju-malaa kohtaamatta pimeyden val-tojen vastustusta. Pahat enkelit hyökkäävät hänen kimppuunsa, koska he pelkäävät hänen vaiku-tuksensa riistävän saaliin heidän käsistään. Pahat ihmiset, joita hänen esimerkkinsä nuhtelee, koettavat yhdessä pimeyden enkelien kanssa houkuttelevilla kiusauksilla erottaa hänet Jumalasta. Jos tämä ei onnistu, niin koetetaan väkivallalla pakottaa omaatuntoa.

Työ päätetään suuressa Hengen voimassa

Niin kauan kuin Jeesus on ihmisten välimiehenä taivaan pyhäkössä, sekä hallitsijat että alamaiset kokevat Pyhän Hengen hillitsevää vaikutusta. Se hallitsee vielä jos-sakin määrin maan lakeja. Jos ei olisi näitä lakeja, maailman tila olisi paljon huonompi, kuin se nyt on. Monet hallitusmiehet ovat saatanan tehokkaita välikappaleita, mutta Jumalallakin on asiamiehensä kansojen johtomiesten joukossa. Vihollinen yllyttää palvelijoitaan ehdottamaan Jumalan työtä ehkäiseviä toimenpiteitä, mutta pyhien enkelien vaikutuksesta Herraa pelkäävät valtiomiehet vastustavat sellaisia ehdotuksia kumoamattomilla perusteilla. Siten muutamat miehet ehkäisevät pahuuden mahtavan virran. Totuuden vihollisten vastustusta pidätetään, niin että kolmannen enkelin sanoma voi suorittaa teh-tävänsä. Kun viimeinen varoitus annetaan, se herättää näiden joh-tavien miesten huomiota. Herra vaikuttaa nyt heidän kauttaan. Jotkut heistä ottavat sanoman vastaan ja seisovat Jumalan kansan rinnalla ahdistuksen aikana.

Se enkeli, joka liittyy kolmannen enkelin sanoman julistustyöhön, on valaiseva koko maan kirk-kaudellaan. Täten ennustetaan harvinaisen voimallinen maail-manlaajuinen työ. Vuosien 1840-1844 adventtiliike oli Jumalan voiman ihana ilmestys. Ensim-mäisen enkelin sanoma vietiin [117] [118] maailman kaikille lähetyskentille, ja muutamissa maissa heräsi suurin uskonnollinen harrastus, mitä missään maassa on nähty kuuden-nentoista vuosisadan uskonpuh-distuksen jälkeen, mutta nämä on voittava se mahtava liike, joka syntyy kolmannen enkelin viimeisen varoituksen aikana.

Silloin suoritetaan samanlainen työ kuin helluntaipäivänä. Niin kuin »syyssade» annettiin Pyhän Hengen vuodatuksena evankeliumin julistamisen alussa saattamaan oraalle kallisarvoista kylvöä, niin annetaan »kevätsade» sen lopussa kypsyttämään satoa. »Niin tuntekaamme, pyrkikäämme tuntemaan Herra: hänen nousunsa on varma kuin aamurusko, hän tulee meille kuin sade, kuin kevätsade, joka kostuttaa maan» (Hoos. 6: 3). »Ja te, Siionin lapset, iloitkaa ja riemuitkaa Herrassa, teidän Jumalassanne, sillä hän antaa teille syyssateen, vanhurs-kauden mukaan, vuodattaa teille sateen, syyssateen ja kevätsateen, niinkuin entisaikaan» (Jooel 2: 23). »On tapahtuva viimeisinä päivinä, sanoo Jumala, että minä vuodatan Henkeni kaiken lihan päälle.» »Ja on tapahtuva, että jokainen, joka huutaa avuksi Herran nimeä, pelastuu» (Ap.t. 2: 17, 21).

Evankeliumin suurta työtä ei päätetä pienemmällä Jumalan voiman ilmestyksellä kuin aloitettiin. Ne ennustukset, jotka toteutuivat syyssateen vuodatuksena evankeliumin julistuksen alkaessa, tulevat uudelleen toteutumaan kevätsateen vuodatuksena sen päättyessä. Nämä ovat ne »virvoi-tuksen ajat», joihin apostoli Pietari loi katseensa sanoessaan: »Tehkää siis parannus ja kääntykää, että teidän syntinne pyyhittäisiin pois, että virvoitusten ajat tulisivat Herran kasvoista ja hän lähettäisi hänet, joka on teille edeltämäärätty, Kristuksen Jeesuksen» (Ap.t. 3:19, 20).

Jumalan palvelijat, joiden kir-kastuneet kasvot säteilevät pyhyyttä, kiiruhtavat paikasta paikkaan julistaen taivaan sanomaa. Tuhannet äänet kaikkialla maan päällä kuuluttavat varoitusta. Ihmeitä tehdään, sairaita parannetaan ja merkit sekä tunnusteot seuraavat uskovaisia. Mutta saa-tanakin vaikuttaa valheen voimalla ja ihmeillä saattaen tulenkin taivaasta lankeamaan maahan ihmisten nähden (Ilm. 13: 13). Siten maan asukkaat saatetaan valitsemaan kantansa.

Sanomaa ei viedä eteenpäin niin paljon todistelujen kuin Jumalan Hengen syvän vakuutuksen kautta. Todisteet on esitetty aikaisemmin. Siemen on kylvetty. Nyt se orastaa ja kantaa hedelmää. Lähe-tystyöntekijöiden levittämät julkaisut ovat tehneet vaikutuksensa, mutta jotkin seikat ovat estäneet monia vaikutuksen saaneita täysin käsittämästä totuutta tai seuraamasta sitä. Nyt valonsäteet tunkeutuvat kaikkialle, totuus esiintyy kirkkaudessaan ja Jumalan vilpittömät lapset katkaisevat heitä pidättäneet siteet. Perhesuhteet ja seurakuntayh-teys eivät enää voi heitä pidättää. Totuus on kaikkea muuta kallisarvoisempi. Huolimatta totuutta vastustamaan yhtyneistä voimista asettuu suuri joukko Herran puolelle. [119]

Luku 11—Ahdistuksen aika

»Siihen aikaan nousee Miikael, se suuri enkeliruhtinas, joka seisoo sinun kansasi lasten suojana. Ja se on oleva ahdistuksen aika, jonka kaltaista ei ole ollut siitä saakka, kuin kansoja on ollut, hamaan siihen aikaan asti. Mutta siihen aikaan pelastetaan sinun kansasi, kaikki, jotka kirjaan kirjoitetut ovat» (Dan. 12:1).

Armon ajan päättyminen

Kun kolmannen enkelin sanomaa ei enää julisteta, maan rikollisten asukkaiden armonaika on päättynyt. Jumalan kansa on saattanut työnsä päätökseen. Se on saanut »kevätsateen», »virvoituksen Herran kasvoista» ja on valmistunut edessään olevaa koetuksen hetkeä varten. Enkelit kiiruhtavat edestakaisin taivaassa. Eräs enkeli, joka palaa maan päältä, ilmoittaa, että hänen työnsä on tehty. Maailma on läpikäynyt viimeisen kokeen, ja kaikki, jotka ovat osoittautuneet kuuliaisiksi Jumalan käskyille, ovat vastaanottaneet »elävän Jumalan sinetin». Silloin Jeesus lopettaa välitystyönsä taivaan pyhäkössä. Hän kohottaa kätensä ja sanoo suurella äänellä: »Se on täytetty.» Koko enkelijoukko ottaa kruunun päästään hänen juhlallisesti ilmoittaessaan: »Vääryyden tekijä teh-köön edelleen vääryyttä, ja joka on saastainen, saastukoon edelleen, ja joka on vanhurskas, tehköön edelleen vanhurskautta, ja joka on pyhä, pyhittyköön edelleen» (Ilm. 22: 11). Jokaisen ihmisen asia on ratkaistu elämäksi tai kuolemaksi. Kristus on sovittanut kansansa ja poistanut sen synnit. Hänen alamaistensa luku on täysi. »Valtakunta ja valta ja valtakun-tien voima kaiken taivaan alla» annetaan pian pelastuksen perillisille, ja Jeesus on hallitseva kuningasten Kuninkaana ja herrain Herrana.

Kun Jeesus jättää pyhäkön, pimeys peittää maan asukkaat. Tuona kauheana aikana vanhurskaiden täytyy elää pyhän Jumalan kasvojen edessä ilman välittäjää. Jumalattomia hillinnyt voima on otettu pois, ja lopullisesti paatuneet ihmiset ovat täydellisesti saatanan hallinnassa. Jumalan pitkä-mielisyys on loppunut. Maailma on hylännyt hänen armonsa, halveksinut hänen rakkauttaan ja [120] polkenut hänen lakinsa jalkoihinsa. Jumalattomat ovat ylittäneet armonaikansa rajan. Jumalan Henki, jota he ovat itsepintaisesti vastustaneet, on viimein vetäytynyt pois. Kun Jumalan armo ei enää ole heidän turvanaan, heillä ei ole mitään suojaa pahaa vastaan. Silloin saatana on syöksevä maan asukkaat viimeiseen suureen ahdinkoon. Kun Jumalan enkelit lakkaavat pidättämästä ihmisten intohimojen raivoisia tuulia, kaikki taistelun voimat pääsevät irralleen. Koko maa joutuu silloin vielä kauheamman hävityksen kohteeksi kuin Jerusalem muinoin.

Yksi ainoa enkeli surmasi kaikki egyptiläisten esikoiset ja täytti maan surulla. Kun Daavid rikkoi Jumalaa vastaan antamalla laskea kansan, yksi ainoa enkeli pani toimeen sen kauhean hävityksen, jolla Daavidin synti rangaistiin. Sitä hävittävää voimaa, mitä pyhät enkelit käyttävät Jumalan käskystä, käyttävät myös pahat enkelit silloin, kun Jumala sallii. Nyt on voimia valmiina levittämään hävitystä kaikkialle heti, kun Jumala sen sallii.

Niitä, jotka kunnioittavat Jumalan lakia, on syytetty rangaistustuomioiden aiheuttamisesta maailmalle, ja heitä tullaan pitämään syyllisinä hirvittäviin luon-nonmullistuksiin sekä ihmisten keskeiseen taisteluun ja veren-vuodatukseen, jotka täyttävät maailman kurjuudella. Viimeistä varoitusta seurannut voima on saanut jumalattomat raivoihinsa. Heidän vihansa on syttynyt kaikkia kohtaan, jotka ovat vastaanottaneet sanoman, ja saatana nostattaa vihan ja vainon hengen yhä kiihkeämmäksi.

Kun Jumalan läsnäolo viimein otettiin pois Juudan kansalta, papit ja kansa eivät tienneet sitä. Vaikka he olivat saatanan hallinnassa, mitä pahimpien ja inhottavimpien intohimojen vallassa, he kuitenkin pitivät itseään Jumalan valittuina. Temppelipalvelusta jatkettiin, uhreja uhrattiin saastutetuilla alttareilla ja päivittäin rukoiltiin Jumalan siunausta kansalle, joka oli syyllinen Jumalan rakkaan Pojan vereen ja joka koetti surmata hänen palvelijansa ja apostolinsa. Niin myös silloin, kun pyhäkön peruuttamaton päätös on julistettu ja maailman koh-talo ikuisesti ratkaistu, maan asukkaat eivät tiedä sitä. Kansa josta Jumalan Henki on lopullisesti poistunut, jatkaa uskonnon ul-konaisten muotojen noudattamista, ja se saatanallinen into, minkä pahuuden ruhtinas herättää totuuden vihollisissa, näyttää samanlaiselta kuin into Jumalan puolesta.

Kuolemantuomio määrätään uskollisille

Kun sapatti on tullut erityiseksi riitakysymykseksi kaikkialla kris-tikunnassa ja kirkolliset sekä maalliset viranomaiset ovat yhdis-tyneet pakkokeinoin saattamaan voimaan sunnuntain viettoa, se pieni vähemmistö, joka itsepintaisesti kieltäytyy myöntymästä yleiseen vaatimukseen, tulee laajan tuomitsemisen kohteeksi. Vaaditaan, ettei niitä harvoja, jotka vastustavat kirkon säädöstä ja valtion lakia, pitäisi suvaita, sillä on [121] parempi antaa heidän kärsiä kuin syöstä kokonaisia kansoja sekasortoon ja laittomuuteen. Kansan hallitusmiehet käyttivät samaa todistustapaa Kristusta vastaan yhdeksäntoista vuosisataa sitten. »Teille on parempi», salakavala Kaifas sanoi, »että yksi ihminen kuolee kansan edestä, kuin että koko kansa hukkuu» (Joh: 11: 50). Tämä peruste tulee näyttä-mään ratkaisevalta, ja lopuksi julkaistaan asetus niitä vastaan, jotka pyhittävät sapattia neljännen käskyn mukaan. Tämä asetus julistaa heidät ankarimman ran-gaistuksen ansainneiksi ja antaa kansalle vapauden määrätyn ajan kuluttua surmata heidät. Katolilaisuus vanhassa maailmassa ja luopioprotestanttisuus uudessa tulevat noudattamaan samaa menetelmää niitä kohtaan, jotka kunnioittavat kaikkia Jumalan käskyjä.

Jumalan kansa on silloin joutuva siihen ahdingon ja tuskan hetkeen, jota profeetta nimittää Jaakobin ahdistuksen ajaksi. »Näin sanoo Herra: Pelon huudon me kuulemme: on hirmu, ei rauha! - Miksi ovat kaikki kasvot käyneet valjuiksi? Voi! Suuri on se päivä, ei ole sen kaltaista. Se on Jaakobille ahdistuksen aika, mutta hän on pelastuva siitä» (Jer. 30: 5-7).

Jaakobin tuskanyö

Jaakobin tuskanyö, jolloin hän ru-kouksessa taisteli pelastuakseen Eesaun käsistä (1 Moos. 32: 24—30), kuvaa Jumalan kansan kokemusta ahdistuksen aikana, Hankittuaan petoksella isänsä siunauksen, joka oli aiottu Eesaul-le, Jaakob säikähtyneenä veljensä uhkauksista surmata hänet oli paennut säilyttääkseen henkensä. Oltuaan monia vuosia maanpaossa hän lähti Jumalan käskystä palaamaan kotiseudulleen vaimoineen, lapsineen ja karjalaumoineen. Saapuessaan kotimaansa rajalle hän joutui pelon valtaan, kun sai kuulla Eesaun lähestyvän aseistettu miesjoukko mukanaan, epäi-lemättä kostoaikeissa. Jaakobin aseeton ja puolustuskyvytön seurue näytti olevan joutumassa väkivallan ja verilöylyn uhriksi. Tuskan ja pelon lisäksi tuli vielä itsesyytöksen musertava paino, sillä hänen oma syntinsä oli saattanut hänet tähän vaaraan. Hänen ainoana toivonaan oli Jumalan armo ja ainoana puolustuskeinonaan rukous. Kuitenkaan hän ei laiminlyönyt mitään siitä, minkä hän itse voi tehdä, sovittaakseen vel-jelleen tekemänsä vääryyden ja torjuakseen uhkaavan vaaran. Samoin tulisi Kristuksen seuraajien ahdistuksen aikaa lähestyessään tehdä kaikki, minkä voivat, asettaakseen itsensä oikeaan valoon ihmisten edessä, riisuakseen aseet ennakkoluuloilta ja torjuakseen omantunnon vapautta uhkaavan vaaran.

Jaakob vie perheensä pois luotaan, ettei se olisi näkemässä hänen ahdistustaan, ja jää yksinään rukoilemaan Jumalaa. Hän tunnustaa syntinsä ja tuo ilmi kiitollisuutensa Jumalan hänelle osoittamasta armosta, samalla kun hän syvästi nöyrtyneenä vetoaa siihen liittoon, jonka Jumala oli tehnyt hänen isiensä kanssa, sekä niihin lupauksiin, jotka hän itse oli saanut yöllisessä näyssä Beetelissä ja [122] pakolaisuutensa maassa. Hänen elämänsä käännekohta on tullut; kaikki on vaakalaudalla. Pimeydessä ja yksinäisyydessä hän jatkaa rukoilemistaan ja nöyrtymistään Jumalan edessä. Äkkiä käsi laskeutuu hänen olkapäälleen. Hän luulee vihollisen vaanivan hänen henkeään, ja epätoivon kaikella voimalla hän painii ahdistajansa kanssa. Päivän koittaessa vieras käyttää yli-inhimillistä voimaansa. Hänen kosketuksestaan voimakas Jaakob lamautuu ja lankeaa avuttomana, itkien ja rukoillen salaperäisen vastustajansa kaulaan. Jaakob tietää nyt, että hän on taistellut liiton enkelin kanssa. Vaikka hän on kyvytön taistelemaan ja kärsii mitä kovinta kipua, hän ei luovu aikeestaan. Hän on kauan kärsinyt hämmennystä, tunnontuskaa ja ahdistusta syntinsä tähden; nyt hänen täytyy saada varmuus anteeksiannosta. Jumalallinen vieras näyttää aikovan lähteä, mutta Jaakob pitää hänestä kiinni ja rukoilee siunausta. Enkeli sanoo: »Päästä minut, sillä päivä koittaa», mutta patriarkka huudahtaa: »En päästä sinua, ellet siunaa minua.» Mitä luottamusta, lujuutta ja hellittä- [123] mättömyyttä Jaakob tässä osoittikaan! Jos tämä olisi ollut kerskailevaa, omahyväistä vaatimista, hänet olisi tuhottu silmänräpäyksessä, mutta hänen hellittämätön pyyntönsä tuli heikkoutensa ja arvottomuutensa tuntevasta sydämestä, joka kaikesta huolimatta luotti uskollisen Jumalan ar-moon.

»Hän taisteli enkelin kanssa ja voitti» (Hoos. 12: 5). Nöyrtymisen, katumuksen ja antautumisen kautta tämä syntinen, erehtyvä ja kuolevainen ihminen sai voiton taivaan Valtiaan kanssa. Hän oli kiinnittänyt vapisevan otteensa Jumalan lupauksiin, eikä ääretön rakkaus voinut torjua syntisen vetoomusta. Todistukseksi hänen voitostaan ja rohkaisuksi toisille seuraamaan hänen esimerkkiään hänen nimensä muutettiin syntiin viittaavasta voittoon viittaavaksi nimeksi. Jaakobin saama voitto taistelussa Jumalan kanssa oli takeena siitä, että hän tulisi voitta-maan ihmiset. Hän ei enää pelännyt kohdata veljensä vihaa, sillä Herra oli hänen puolustajansa.

Saatana oli syyttänyt Jaakobia Jumalan enkelien edessä ja vaatinut itselleen oikeutta tuhota hänet hänen syntinsä tähden. Hän oli saanut Eesaun lähtemään veljeänsä vastaan, ja patriarkan pitkän öisen kamppailun aikana saatana koetti saada hänet tuijottamaan rikokseensa, niin että hän masentuisi ja irrottaisi otteensa Jumalasta. Jaakob joutui melkein epätoivoon. Hän tiesi hukkuvansa, ellei Jumala häntä auttaisi. Hän oli vilpittömästi katunut suurta syntiään ja vetosi nyt Jumalan armoon. Hän ei halunnut luopua aikomuksestaan, vaan piti kiinni enkelistä ja rukoili vakavin, tuskallisin huudoin, kunnes sai voiton.

Jumalalle uskollisten »Jaakobin ahdistus»

Niin kuin saatana sai Eesaun lähtemään Jaakobia vastaan, niin hän ahdistuksen aikana yllyttää jumalattomia tuhoamaan Jumalan kansan. Ja niin kuin hän syytti Jaakobia, niin hän on syyttävä myös Jumalan lapsia. Hän pitää ihmisiä omina alamaisinaan, mutta se pieni joukko, joka pitää Jumalan käskyt, vastustaa hänen valtaansa. Jos hän voisi hävittää kaikki käskyjen noudattajat maan päältä, hänen voittonsa olisi täydellinen. Hän näkee pyhien enkelien suojelevan heitä ja hän päättelee siitä, että heidän syntinsä ovat anteeksiannetut, mutta hän ei tiedä, että heidän asiansa on ratkaistu taivaan pyhäkössä. Hänellä on tarkka tieto niistä synneistä, joita hän on heidät vietellyt tekemään, ja hän esittää ne Jumalan edessä mitä karkeimmin liioiteltuina väittäen heidän ansaitsevan yhtä hyvin kuin hän itsekin Jumalan suosiosta erottamisen. Hän selittää, ettei Herra, jos hän on oikeudenmukainen, voi antaa heidän syntejään anteeksi ja kuitenkin hukuttaa hänet ja hänen enkelinsä. Hän väittää heitä saaliikseen ja vaatii, että heidät on jätettävä hänen hukutettavikseen.

Saatanan syyttäessä Jumalan lapsia heidän syntiensä tähden Herra sallii hänen koetella heitä äärimmilleen. Heidän luottamuk- [124] sensa Jumalaan, heidän uskonsa ja kestävyytensä pannaan ankaraan koetukseen. Kun he katsovat mennyttä elämäänsä, heidän toivonsa vaipuu; sillä he eivät näe tehneensä juuri ollenkaan hyvää. He ovat täysin tietoisia heikkou-destaan ja arvottomuudestaan. Saatana koettaa pelotella heitä sillä ajatuksella, että heidän tilansa on toivoton, ettei heidän syntisyytensä tahroja poisteta kos-kaan. Hän toivoo siten saavansa heidän uskonsa raukeamaan, niin että he myöntyisivät hänen kiusauksiinsa ja lakkaisivat olemasta Jumalalle kuuliaisia.

Vaikka Jumalan lapsia ympäröivät viholliset, jotka ovat päättäneet hukuttaa heidät, heidän tuskansa ei johdu totuuden tähden uhkaavan vainon pelosta, vaan he pelkäävät, etteivät he ole katuneet kaikkia syntejään ja että he jonkin heissä olevan virheen tähden eivät voi omistaa Vapahtajan lupausta: »Minä pelastan sinut koetuksen hetkestä, joka on tuleva yli koko maan piirin» (Ilm. 3: 10). Jos heillä voisi olla varmuus syntien anteeksisaamisesta, he eivät kavahtaisi kidutusta eivätkä kuolemaa, mutta jos he osoittautuisivat arvottomiksi ja menettäisivät henkensä luonteensa vikojen tähden, silloin Jumalan pyhä nimi tulisi häväistyksi.

Kaikkialla he kuulevat rikollisista salahankkeista sekä näkevät vilkasta kapinallista toimintaa, ja heissä herää voimakas kaipuu, sielun harras toivo, että tämä suuri luopumus päättyisi ja jumalattomien pahuus lakkaisi. Mutta rukoillessaan Jumalaa pysähdyttämään kapinallisen toiminnan he tuntevat syvästi syyllisyytensä siihen, ettei heillä ole suurempaa voimaa pahuuden hyökyaallon vastustamiseen ja takaisin kääntämiseen. He tuntevat, että jos he olisivat aina kaikin voimin palvelleet Kristusta ja menneet eteenpäin voimasta voimaan, saatanan joukoilla olisi vähemmän menestystä taistelussa heitä vastaan.

He nöyryyttävät sydämensä Jumalan edessä ja viittaavat aikaisempaan parannuksentekoonsa monista synneistään sekä vetoavat Vapahtajan lupaukseen: »Tarttukoon hän minun voimaani, voidakseen tehdä rauhan mi-nun kanssani; ja hän on tekevä rauhan minun kanssani» (Jes. 27: 5, engl. käänn. muk.). Heidän uskonsa ei horju, vaikka heidän rukouksiinsa ei heti vastatakaan. Vaikka he kärsivät mitä polttavinta tuskaa, pelkoa ja ahdistusta, he eivät lakkaa rukoilemasta. He pitävät kiinni Jumalan voimasta, niin kuin Jaakob piti kiinni enkelistä, ja heidän sielunsa syvyydestä nousevat sanat: »En päästä sinua, ellet siunaa minua.»

Jos Jaakob ei olisi aikaisemmin katunut sitä syntiä, minkä hän teki hankkiessaan petoksella esikoisoikeuden, Jumala ei olisi kuullut hänen rukoustaan ja armolli-sesti säilyttänyt hänen elämäänsä. Samoin on ahdistuksen aikana. Jos Jumalan kansalla olisi tunnustamattomia syntejä, jotka pelon ja tuskan ahdistaessa tulisivat heidän eteensä, he lannistuisi-vat. Epätoivo riistäisi heiltä uskon, eivätkä he voisi luottavasti rukoilla Jumalalta vapautusta. Mutta vaikka he syvästi tuntevat arvottomuutensa, heillä ei ole sa [125] laisia syntejä tunnustettavana. Heidän syntinsä ovat menneet edeltäpäin tuomiolle ja tulleet pois pyyhityiksi. He eivät enää voi muistaa niitä.

Saatana houkuttelee monet uskomaan, että Jumala jättää ottamatta huomioon heidän uskottomuutensa elämän pienissä asioissa, mutta menettelytavassaan Jaakobin suhteen Herra osoittaa, ettei hän missään tapauksessa hyväksy tai suvaitse pahaa. Saatana voittaa kaikki, jotka koettavat puolustaa tai salata syntejään jättäen ne tunnustamattomina ja an-teeksiantamattomina taivaan kirjoihin. Mitä ylevämpi heidän tunnustuksensa on ja mitä kunnioitetummassa asemassa he ovat, sitä inhottavampi heidän menettelynsä on Jumalan silmissä ja sitä varmempi heidän suuren vastustajansa voitto. Ne, jotka viivyttävät valmistautumistaan Jumalan päivää varten ennen ahdistuksen aikaa, eivät voi tehdä sitä tuona aikana eivätkä myöhemminkään. Kaikkien sellaisten tila on toivoton.

Ne kristityiksi tunnustautuvat, jotka joutuvat viimeiseen kauheaan taisteluun valmistautumattomina, tulevat epätoivoisina tunnustamaan syntinsä katkeran tuskan esiin pusertamilla sanoilla jumalattomien riemuitessa heidän ahdistuksestaan. Heidän tunnus-tuksensa ovat Eesaun ja Juudas Iskariotin tunnustusten kaltaisia, He valittavat synnin seurauksia, mutta eivät sen synnillisyyttä. Heillä ei ole todellista synninsurua eikä pahan kammoa. He tunnustavat syntinsä rangaistuksen pelosta. Jos tuomio peruutettaisiin, he jälleen uhmaisivat taivaan valtaa kuten farao muinoin.

Kertomuksessa Jaakobista on myös vakuutus siitä, ettei Jumala hylkää niitä, jotka petettyinä ja kiusattuina ovat langenneet syntiin mutta sitten vilpittömästi katuen palaavat hänen luokseen. Saatanan yrittäessä hukuttaa heidät Jumala lähettää enkeleitään lohduttamaan ja suojelemaan heitä vaaran aikana. Saatanan hyökkäykset ovat tuimia ja päättäväisiä, hänen eksytyksensä ovat kauheita, mutta Herra vartioi lapsiaan ja hänen korvansa kuulee heidän huutonsa. Heidän hätänsä on suuri. Sulatusuunin liekit näyttävät olevan kuluttamaisillaan heidät, mutta sulattaja tuo heidät sieltä ulos niin kuin tulessa puhdistetun kullan. Jumala rakastaa lapsiaan heidän vaikeimpien koetustensa aikana yhtä voimallisesti ja hellästi kuin heidän valoisimpina menestyksen päivinäänkin. Mutta heidän on tarpeellista joutua puhdistavaan tuleen. Heidän maailmallisuutensa on saatava kulutetuksi pois, jotta Kristuksen kuva heijastuisi heistä täydellisenä.

Uskon harjoittamisen välttämättömyys

Edessämme oleva tuskan ja ahdistuksen aika vaatii sellaista uskoa, joka voi kestää väsymystä, viivytystä ja nälkää, uskoa, joka ei horju ankarassakaan koetuksessa. Kaikille annetaan koeaika, jolloin voi valmistua tuota ahdistuksen aikaa varten. Jaakob voitti, koska hän oli kestävä ja päättäväinen. Hänen voittonsa on todistus hel- [126] littämättömän rukouksen voimasta. Kaikki, jotka hänen tavallaan pitävät kiinni Jumalan lupauksista, sekä ovat yhtä innokkaita ja kestäviä kuin hän, tulevat myös voittamaan, niin kuin hän voitti. Ne, jotka eivät halua kieltää it-seään, nöyryyttää sydäntään Jumalan edessä sekä rukoilla kestävästi ja vakavasti hänen siunaustaan, eivät tule sitä saamaan. Kuinka harvat ovatkaan ne, jotka tietävät, mitä Jumalan kanssa taisteleminen merkitsee! Kuinka harvat ovatkaan niin hartaasti ikävöineet Jumalaa, että heidän koko olemuksensa on kurottautunut häntä kohti! Kun epäilyksen aallot, joita mikään kieli ei voi kuvailla, vyöryvät rukoilevan sielun yli, miten harvat silloin tarttuvat horjumattomalla uskolla Jumalan lupauksiin!

Ne, jotka nyt harjoittavat vain vähän uskoa, joutuvat mitä suurimpaan vaaraan sortua saatanan petosten ja omaatuntoa pakottavan säädöksen alle. Vaikka he kestäisivätkin koetuksen, he joutuvat ahdistuksen aikana suureen hätään ja tuskaan, koska Jumalaan luottaminen ei ole koskaan tullut heille tavaksi. Se uskon kokemus, minkä he ovat laiminlyöneet, heidän täytyy hankkia vaikeuksien pelottavassa puristuksessa.

Meidän pitäisi nyt oppia tuntemaan Jumalaa koettelemalla hänen lupauksiaan. Enkelit kirjoittavat muistiin jokaisen vakavan ja vilpittömän rukouksen. Meidän tulisi mieluummin luopua itsekkäistä nautinnoista kuin laiminlyödä seurustelu Jumalan kanssa. Suurin köyhyys ja itsensä kieltäminen Jumalan suosiossa on parempi kuin rikkaus, maine, mukavuus ja ystävyys ilman sitä. On otettava aikaa rukoukseen. Jos annamme maallisten harrastusten vallata mielemme kokonaan, niin Herra kenties antaa meille aikaa rukoilemiseen riistämällä meiltä kultaiset epäjumalamme, talomme tai viljavat peltomme.

Nuoria ei vietettäisi syntiin, jos he kieltäytyisivät astumasta millekään muulle polulle kuin sellaiselle, jolle he voisivat pyytää Jumalan siunausta. Jos ne lähettiläät, jotka vievät viimeistä vakavaa varoitusta maailmalle, rukoilisivat Jumalalta siunausta, ei kylmällä, veltolla ja välinpitämättömällä tavalla, vaan palavasti ja uskossa kuten Jaakob, he voisivat monissa paikoissa sanoa: »Minä olen nähnyt Jumalan kasvoista kasvoihin, ja minun henkeni on turvassa» (1 Moos. 32: 30, engl. käänn. muk.). Taivaassa heitä pidettäisiin ruhtinaina, joilla on kyky voitollisesti taistella Jumalan ja ihmisten kanssa.

Kokosydämisen pyhittäytymisen tarve

Pian on yllämme »ahdistuksen aika, jonka kaltaista ei ole ollut», ja me tarvitsemme sellaista kokemusta, jota meillä ei nyt ole ja jota monet ovat liian välinpitämättömiä hankkimaan. Usein tapahtuu, että vaikeuksia kuvitellaan suuremmiksi, kuin ne todellisuudessa ovat, mutta näin ei ole edessämme olevan ahdistuksen laita. Eloisinkaan esitys ei pysty kuvaamaan koettelemuksen suuruutta. Tuon koetuksen aikana täytyy jokaisen [127] sielun seistä yksinään Jumalan edessä. Jos »Nooa ja Daniel ja Job olisivat sen keskellä, eivät he voisi - niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra - pelastaa poikaansa eikä tytärtänsä; vaan itse he van-hurskaudellaan pelastaisivat henkensä» (Hes. 14: 20).

Nyt, kun meidän suuri Ylimmäinen pappimme toimittaa meille sovitusta, meidän tulisi pyrkiä täydellisyyteen Kristuksessa. Meidän Vapahtajamme ainoatakaan ajatusta ei voinut saada myöntymään kiusaukseen. Ihmisten sy-dämessä saatana löytää yhden tai toisen kohdan, missä hän voi saada jalansijaa. On suosittu jotakin synnillistä halua, jonka kautta hänen kiusauksensa pääsevät vaikuttamaan. Mutta Kristus sanoo itsestään: »Maailman ruhtinas tu-lee, ja minussa hänellä ei ole mitään» (Joh. 14: 30). Jumalan Pojassa ei ollut mitään sellaista, minkä avulla saatana olisi voinut hänet voittaa. Hän oli pitänyt Isänsä käskyt, eikä hänessä ollut mitään syntiä, jota saatana olisi voinut käyttää hyväkseen. Tällaisessa tilassa täytyy niiden olla, jotka tulevat pysymään vahvoina ahdistuksen aikana.

Tässä elämässä meidän on erotettava itsemme synnistä uskon kautta Kristuksen sovitusvereen. Kallis Vapahtajamme kehottaa meitä liittymään häneen, yhdistämään heikkoutemme hänen voimaansa, tietämättömyytemme hänen viisauteensa ja arvottomuutemme hänen ansioihinsa. Jumalan kaitselmus on se koulu, Jossa meidän on määrä oppia Jee-suksen sävyisyyttä ja nöyryyttä. Herra ei esitä meille aina sitä tietä, minkä me haluaisimme valita ja mikä meistä näyttää helpolta ja miellyttävältä, vaan elämän todelliset tarkoitusperät. Meidän asianamme on toimia yhdessä niiden voimien kanssa, joita taivas käyttää meidän luonteemme muodostamisessa jumalallisen esikuvan kaltaisiksi. Kukaan ei voi lyödä laimin tai lykätä tuonnemmaksi tätä työtä asettamatta sieluaan mitä pelottavimpaan vaaraan.

Sielunvihollisen petosten huippu

Apostoli Johannes kuuli näyssä suuren äänen taivaassa sanovan: »Voi maata ja merta, sillä perkele on astunut alas teidän luoksenne pitäen suurta vihaa, koska hän tietää, että hänellä on vähän aikaa» (Ilm. 12: 12). Kauhistavia ovat ne näyt, jotka saavat aikaan tämän taivaallisen äänen huudon. Saatanan viha lisääntyy hänen aikansa lyhetessä, ja hänen eksyttämisja hävittämistyönsä on saavuttava huippunsa ahdistuksen ai-kana.

Pelottavia, yliluonnollisia näkyjä tulee pian esiintymään taivaalla pahojen henkien ihmeitä tekevän voiman merkkinä. Riivaajain henget menevät maan kuningasten luo ja kaikkeen maailmaan kietoakseen ihmisiä petoksiinsa ja yllyttääkseen heitä liittymään saatanaan hänen viimeisessä taistelussaan taivaan hallitusta vastaan. Näiden välikappaleiden kautta tulevat sekä hallitsijat että alamaiset petetyiksi. Ilmestyy henkilöitä, jotka väittävät itseään Kristukseksi ja vaativat itselleen maailman Vapahtajalle kuuluvaa [128] arvoa ja palvontaa. He tekevät suuria parantamisihmeitä sekä väittävät saavansa taivaasta ilmestyksiä, ja nämä ilmestykset ovat ristiriidassa Raamatun todistusten kanssa.

Saatana kruunaa työnsä petoksen suuressa murhenäytelmässä esiintymällä Kristuksena. Kirkko on kauan selittänyt odottavansa Vapahtajan tulemusta toiveittensa täyttymyksenä. Nyt suuri pettäjä saa näyttämään siltä kuin Kristus olisi tullut. Eri osissa maailmaa saatana näyttäytyy ihmisten keskuudessa häikäisevän kirkkaana majesteettisena olentona, joka muistuttaa Ilmestyskirjan kirjoittajan kuvaamaa Jumalan Poikaa (Ilm. 1:13-15). Häntä ympäröivä kirkkaus voittaa kaiken, mitä kuolevaiset ihmiset koskaan ovat nähneet. Halki ilmojen kaikuu riemuhuuto: »Kristus on tullut! Kristus on tullut!» Ihmiset heittäytyvät maahan kunnioittamaan häntä, samalla kun hän nostaa kätensä ja siunaa heitä, niin kuin Kristus maan päällä ollessaan siunasi opetuslapsiansa. Hänen äänensä on lempeä ja hillitty mutta hyvin soinnukas. Ystävällisesti ja säälivästi hän esittää joitakin suloisia, taivaallisia totuuksia, joita Vapahtajakin julisti. Hän parantaa ihmisten sairauksia ja esiintyen sitten Kristuksena väittää muuttaneensa sapatin sunnuntaille sekä kehottaa kaikkia pitämään hänen siunaamansa päivän pyhänä. Hän selittää että ne, jotka itsepintaisesti pitävät kiinni seitsemännen päivän pyhittämisestä, häpäisevät hänen nimeään kieltäytymällä kuuntelemasta hänen enkeleitään, jotka hän on lä-hettänyt tuomaan heille valoa ja totuutta. Tämä on väkevä, melkein voittamaton eksytys. Noita Simonin pettämien samarialaisten tavoin suuret joukot pienimmistä suurimpiin uskovat näihin noituuksiin ja sanovat: »Tämä mies on se Jumalan voima, jota kutsutaan suureksi» (Ap.t. 8:10).

Mutta Jumalan lapset eivät joudu harhaan. Tämän väärän Kristuksen opetukset eivät ole sopusoinnussa Raamatun kanssa. Hän antaa siunauksensa pedon ja sen kuvan kumartajille, niille, joiden ylle Raamatun todistuksen mukaan vuodatetaan Jumalan sekoittamaton viha.

Lisäksi saatanan ei sallita jäljitellä Kristuksen tulemisen tapaa. Vapahtaja on varoittanut kansaansa petoksesta tässä asiassa ja selvästi ilmoittanut toisen tulemisensa tavan. »Vääriä kristuksia ja vääriä profeettoja nousee, ja he tekevät suuria tunnustekoja ja ih-meitä, niin että eksyttävät, jos mahdollista, valitutkin. — Sentähden, jos teille sanotaan: ’Katso, hän on erämaassa’, niin älkää menkö sinne, tahi: ’Katso, hän on kammiossa’, niin älkää uskoko. Sillä niinkuin salama leimahtaa idästä ja näkyy hamaan länteen, niin on oleva Ihmisen Pojan tulemus» (Matt. 24: 24-27). Tätä tulemusta on mahdoton jäljitellä. Sen saavat kaikki tietää. Sen todistajana on koko maailma.

Vain ne, jotka ovat ahkerasti tutkineet Raamattua ja vastaanottaneet rakkauden totuuteen, tulevat varjelluiksi siltä väkevältä eksytykseltä, jonka valtaan maailma joutuu. Raamatun todistuksen avulla nämä tulevat huomaamaan [129] valepuvussa olevan pettäjän. Kaikki tulevat koeteltaviksi. Tämä seulonta ilmaisee todelliset kristityt. Ovatko Jumalan lapset nyt niin lujasti asettuneet hänen sanansa perustukselle, etteivät he anna myöten aistiensa todistukselle? Pitäisivätkö he sellaisessa koetuksessa kiinni Raamatusta, yksinomaan Raamatusta? Saatana on, jos mahdollista, estävä heitä valmistumasta kestämään tuona päivänä. Hän haluaa järjestää asiat siten, että ne muodostuisivat heille esteiksi. Hän koettaa kiinnittää heidän sydämensä maallisiin aarteisiin ja asettaa heidän kannettavakseen raskaan, väsyttävän taakan, jotta he tulisivat tämän elämän huolien raskauttamiksi ja koetuksen päivä yllättäisi heidät niin kuin varas.

Uskolliset vuorilla ja vankiloissa

Kun kristikunnan eri hallitsijain antama määräys riistää Jumalan käskyjen noudattajilta hallitusten suojeluksen ja jättää heidät vihollistensa valtaan, he pakenevat kaupungeista ja kylistä ja muodostavat ryhmiä asustaakseen hyvin autioilla ja syrjäisillä seuduilla. Monet löytävät turvapaikan vuoristosta. Samoin kuin Piemonten laaksojen kristityt he tekevät maan ylängöt pyhäköikseen ja kiittävät Jumalaa »kalliohnnoista» (Jes. 33:16). Mutta monet kaikista kansakunnista ja kansanluokista, ylhäiset ja alhaiset, rikkaat ja köyhät, mustat ja valkoiset, joutuvat mitä kohtuuttomimpaan ja julmimpaan orjuuteenNämä Jumalalle rakkaat kristityt joutuvat viettämään vä-syttäviä päiviä kahleissa, vankiloihin suljettuina ja kuolemaan tuomittuina, jotkut ilmeisesti jätettyinä kuolemaan nälkään pimeissä, inhottavissa tyrmissä. Yksikään ihmiskorva ei kuule heidän huokauksiaan, eikä yksikään ihmiskäsi ole heitä auttamassa.

Tuleeko Herra unohtamaan kansansa tänä koetuksen hetkenä? Unohtiko hän uskollisen Nooan, kun rangaistustuomiot kohtasivat maailmaa vedenpaisu-muksessa? Unohtiko hän Lootin, kun tuli lankesi taivaasta ja poltti tasangon kaupungit? Unohtiko hän Joosefin tämän ollessa epäjumalanpalvelijain ympäröimänä Egyptissä? Unohtiko hän Elian, kun Iisebelin vala uhkasi tätä Baalin profeettain kohtalolla? Unohtiko hän Jeremian, kun tämä heitettiin vankilan pimeään, surkeaan kaivoon? Unohtiko hän ne kolme jaloa miestä, jotka heitettiin tuliseen pätsiin, tai jalopeurain luolaan heitetyn Danielin?

»Siion sanoo: ’Herra on minut hyljännyt, Herra on minut unhottanut.’ Unhottaako vaimo rintalapsensa, niin ettei hän armahda kohtunsa poikaa? Ja vaikka he unhottaisivatkin, minä en sinua unhota. Katso, kätteni hipiään olen minä sinut piirtänyt» (Jes. 49: 14-16). Herra Sebaot on sanonut: »Joka teihin koskee, se koskee hänen silmäteräänsä» (Sak. 2: 8).

Vaikka viholliset voivat heittää Jumalan lapsia vankeuteen, vankilan muurit eivät kuitenkaan voi katkaista heidän sielunsa ja Kristuksen välillä olevaa yhteyttä. [130] Hän, joka näkee kaikki heidän heikkoutensa ja tuntee kaikki heidän koettelemuksensa, on kaikkien maallisten valtojen yläpuolella. Heidän yksinäisiin vankikoppeihinsa tulee enkeleitä tuo-maan valoa ja rauhaa taivaasta. Vankilasta tulee palatsi, sillä sen asukkaat ovat uskosta rikkaita. Taivaallinen valo valaisee sen synkät muurit samoin kuin Paavalin ja Silaan rukoillessa ja laulaessa ylistyslauluja keskiyöllä Filippin vankilassa.

Viimeiset vitsaukset

Niitä, jotka koettavat sortaa ja hävittää Jumalan kansaa, kohtaavat rangaistukset. Jumalan suuri pitkämielisyys pahantekijöitä kohtaan tekee ihmiset rohkeammiksi rikkomaan häntä vastaan, mutta heidän rangaistuksensa on [131] kaikesta huolimatta varma ja hirveä, koska sitä on kauan viivytetty. »Sillä Herra nousee niinkuin Peräsimin vuorella, hän kiivastuu niinkuin Gibeonin laaksossa tehdäkseen työnsä, oudon työnsä, ja toimittaakseen tekonsa, kumman tekonsa» (Jes. 28: 21). Meidän armolliselle Jumalallemme ran-kaiseminen on »kumma teko». »Niin totta kuin minä elän, sanoo Herra, Herra, ei ole minulle mieleen jumalattoman kuolema» (Hes. 33: 11). »Herra on laupias ja armahtavainen Jumala, pitkämielinen ja suuri armossa ja uskollisuudessa, — joka antaa anteeksi pahat teot, rikokset ja synnit, mutta ei kuitenkaan jätä rankaisematta. » »Herra on pitkämielinen ja suuri voimassansa, mutta Herra ei jätä rankaisematta » (2 Moos. 34: 6, 7; Naah. 1: 3). Pelottavalla vanhurskaudella hän tulee puolustamaan poljetun lakinsa arvovaltaa. Ottamalla huomioon Jumalan vastenmielisyyden rankaisemista kohtaan voi Päätellä, miten ankara rangaistus odottaa lain rikkojia. Kansa, jota Jumala kauan kärsii ja jota hän ei halua rangaista, ennen kuin hän katsoo sen täyttäneen pahuutensa mitan, juo lopulta armolla sekoit-tamattoman vihan maljan.

Kun Kristus päättää välittäjätyönsä taivaan pyhäkössä, vuodatetaan se sekoittamaton viha, millä on uhattu niitä, jotka kumartavat petoa ja sen kuvaa sekä ottavat sen merkin (Ilm. 14: 9, 10). Ne vitsaukset, jotka kohtasivat Egypä Jumalan ryhtyessä vapauttamaan Israelia, olivat samanlaisia kuin ne vielä pelottavammat ja laajakantoisemmat rangaistukset, jotka kohtaavat maailmaa juuri Jumalan kansan lopullisen vapau-tuksen edellä. Näitä hirveitä vitsauksia kuvaillaan Ilmestyskirjassa seuraavasti: »Tuli pahoja ja ilkeitä paiseita niihin ihmisiin, joissa oli pedon merkki ja jotka kumarsivat sen kuvaa.» Meri »tuli vereksi, ikäänkuin kuolleen vereksi, ja jokainen elävä olento kuoli, mitä meressä oli ». »Kolmas enkeli vuodatti maljansa jokiin ja vesilähteisiin, ja ne tulivat vereksi. » Niin hirveitä kuin nämä vitsaukset ovatkin, Jumalan oikeudenmukaisuus on kuitenkin täysin ilmeinen. Jumalan enkeli vakuuttaa: »Vanhurskas olet - sinä Pyhä, kun näin olet tuominnut. Sillä pyhien ja profeettain verta he ovat vuodattaneet, ja verta sinä olet antanut heille juoda; sen he ovat ansainneet» (Ilm. 16: 26). Tuomitsemalla Jumalan kansan kuolemaan he ovat tulleet syyllisiksi sen vereen yhtä todellisesti kuin vuodattamalla sen omilla käsillään. Samalla tavalla Kristus julisti aikansa juutalaiset syyllisiksi kaikkeen siihen pyhien vereen, mitä oli vuodatettu aina Aabelin päivistä alkaen, sillä heissä oli sama henki ja he koettivat tehdä samaa kuin profeettain murhaajatkin.

Neljännessä vitsauksessa annetaan auringolle valta »paahtaa ihmisiä tulella. Ja ihmiset paahtuivat kovassa helteessä» (Ilm. 16: 8, 9). Profeetat kuvailevat maan tilaa tänä kauheana aikana seuraavasti: »Maa murehtii; sillä vilja on hävitetty.» »Kaikki kedon puut ovat kuivettuneet. Niin, häpeään on joutunut ilo, ihmislasten joukosta pois.» »Surkastuneet ovat [132] siemenjyvät multiensa alla, varas-tohuoneet autiot.» »Kuinka huokaa karja, kuinka hädissään ovat raavaslaumat, sillä ei ole niillä laidunta.» »Vesipurot ovat kuivuneet, ja tuli on kuluttanut erämaan laitumet.» »Sinä päivänä palatsin laulut muuttuvat valitukseksi, sanoo Herra, Herra. Paljon on oleva ruumiita, joka paikkaan heitettyjä. Hiljaa!» (Jooel 1: 10-12,17-20; Aam. 8: 3).

Nämä vitsaukset eivät ole yleis-maailmallisia, sillä siinä tapauksessa maapallon asukkaat häviäisivät sukupuuttoon. Kuitenkin ne ovat kauheimmat vitsaukset, mitä kuolevaiset ihmiset ovat koskaan kokeneet. Kaikkiin ihmisiä kohdanneihin rangaistustuomioihin on ennen koetusajan loppua ollut sekoitettuna armoa. Kristuksen sovittava veri on suojellut syntistä hänen syyllisyyttään vastaavalta täydeltä rangaistukselta, mutta viimeisellä tuomiolla yiha vuoda-tetaan armolla sekoittamattomana.

Tuona päivänä kansanjoukot kaipaavat kauan halveksimansa Jumalan armon suojaa. »Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, Herra, jolloin minä lähetän nälän maahan: en leivän nälkää enkä ve-den janoa, vaan Herran sanojen kuulemisen nälän. Silloin he hoippuvat merestä mereen, pohjoisesta itään; he samoavat etsien Herran sanaa, mutta eivät löydä» (Aam. 8: 11, 12).

Enkelivartiot valvovat uskollisia

Jumalan kansa ei tule olemaan vapaa kärsimyksistä, mutta vaikka sitä vainotaan ja vaivataan, vaikka se kärsii puutetta ja näkee nälkää, sitä ei jätetä hukkumaan. Se Jumala, joka piti huolta Eliasta, ei ole jättävä ainoatakaan uhrautuvaa lastaan. Hän, joka lukee hei-dän päänsä hiukset, on pitävä heistä huolta, ja nälänhädän vallitessa heidät ravitaan. Jumalattomien kuollessa nälkään ja ruttoon enkelit suojelevat vanhurskaita ja täyttävät heidän tarpeen-sa. Sille, joka »vanhurskaudessa vaeltaa», on annettu lupaus: »Hänelle annetaan hänen leipänsä, eikä vesi häneltä ehdy.» »Kurjat ja köyhät etsivät vettä, eikä sitä ole; heidän kielensä kuivuu janosta. Mutta minä, Herra, kuulen heitä, minä, Israelin Jumala, en heitä hylkää» (Jes. 33:16; 41: 17).

»Sillä ei viikunapuu kukoista, eikä viiniköynnöksissä ole rypäleitä; öljypuun sato pettää, eivätkä pellot tuota syötävää. Lampaat ovat kadonneet tarhasta, eikä ole karjaa vajoissa. Mutta minä riemuitsen Herrassa, iloitsen autuu-teni Jumalassa» (Hab. 3:17,18).

»Herra on sinun varjelijasi, Herra on suojaava varjosi sinun oikealla puolellasi. Ei polta sinua aurinko päivällä, eikä kuu yöllä. Herra varjelee sinut kaikesta pa-hasta, hän varjelee sinun sielusi.» »Hän päästää sinut linnustajan paulasta, turmiollisesta rutosta. Sulillansa hän sinua suojaa, ja sinä saat turvan hänen siipiensä alla; hänen uskollisuutensa on kilpi ja suojus. Et sinä pelkää yön kauhuja, et päivällä lentävää nuolta, et ruttoa, joka pimeässä kulkee, et kulkutautia, joka päiväsydännä häviötä tekee. Vaikka tu- [133] hat kaatuisi sinun sivultasi, kymmenen tuhatta oikealta puoleltasi, ei se sinuun satu. Sinun silmäsi saavat vain katsella ja nähdä, kuinka jumalattomille kostetaan. Sillä: ’Sinä, Herra, olet minun turvani’. Korkeimman olet sinä ottanut suojaksesi. Ei kohtaa sinua onnettomuus, eikä vitsaus lähesty sinun majaasi» (Ps. 121: 5-7; 91: 3-10).

Kuitenkin ihmissilmin katsottuna näyttää siltä, että Jumalan kansan täytyy pian sinetöidä todistuksensa verellään, niin kuin marttyyrit ennen heitä. He itse alkavat pelätä, että Herra on jättänyt heidät heidän vihollistensa käsiin. Se on hirvittävän tuskan aikaa. Yötä päivää he hartaasti rukoilevat Jumalalta vapautusta. Jumalattomat riemuitsevat, ja kuuluu pilkallisia huutoja: »Missä nyt on uskonne?» »Miksi Jumala ei vapauta teitä meidän käsistämme, jos te todella olette hänen kansaansa?» Mutta Jumalan odottavat lapset muistavat Jeesusta, joka kuoli Golgatan ristillä ylipappien ja hallitusmiesten pilkallisesti huutaessa: »Muita hän on auttanut, itseään ei voi auttaa. Onhan hän Israelin kuningas; as-tukoon nyt alas ristiltä, niin me uskomme häneen» (Matt. 27: 42). He kaikki taistelevat Jumalan kanssa niin kuin Jaakob. Heidän ulkomuotonsa todistaa sisäisestä taistelusta. Kaikki kasvot ovat kalpeat. Mutta he eivät lakkaa vakavasti huutamasta Jumalaa avukseen.

Jos ihmisillä olisi taivaallisten olentojen näkökyky, he näkisivät voimakkaita enkelijoukkoja niiden ympärillä, jotka ovat ottaneet Kristuksen kärsivällisyyden sanasta vaarin. Hellällä myötätunnolla enkelit ovat todistaneet heidän tuskaansa ja kuunnelleet heidän rukouksiaan. He odottavat johtajansa käskyä temmata heidät pois vaarasta. Mutta heidän täytyy vielä vähän odottaa. Jumalan kansan täytyy juoda tämä malja ja tulla kastetuksi tällä kasteella. Viivytys, joka on heille niin tuskallinen, on paras vastaus heidän rukouksiinsa. Kun he koettavat uskollisesti odottaa Herran apua, he joutuvat harjoittamaan uskoa, toivoa ja kärsivällisyyttä, jotka ovat saaneet liian vähän harjoitusta heidän uskonnollisen kokemuksensa aikana. Kuitenkin ahdistuksen aika lyhennetään valittujen tähden. »Eikö sitten Jumala toimittaisi oikeutta valituillensa, jotka häntä yötä päivää avuksi huutavat? — Minä sanon teille: hän toimittaa heille oikeuden pian» (Luuk. 18: 7, 8). Loppu tulee nopeammin kuin ihmiset odottavat. Nisu kootaan ja sidotaan lyhteiksi vietäväksi Jumalan aittaan, kun taas ohdakkeet sidotaan kimppuihin tulella poltettaviksi.

Taivaalliset vartijat jatkavat vartioimistaan uskollisina tehtävälleen. Vaikka yleisellä säädöksellä on määrätty aika, jolloin Jumalan käskyjen noudattajat surmataan, heidän vihollisensa yrittävät joissakin tapauksissa ottaa heiltä hengen jo ennen määräaikaa. Mutta kukaan ei voi päästä sen voimakkaan enkelivartion läpi, mikä ympäröi jokaista uskollista sielua. Muutamien kimppuun hyökätään heidän paetessaan kaupungeista ja kylistä, mutta [134] heitä vastaan kohotetut miekat murtuvat ja putoavat maahan yhtä tehottomina kuin oljen korret. Toisia puolustavat sotilaina esiintyvät enkelit.

Jumala on kaikkina aikoina toiminut pyhien enkelien välityksellä kansansa auttamiseksi ja vapauttamiseksi. Taivaalliset olennot ovat aktiivisesti osallistuneet ihmisten asioihin. He ovat ilmestyneet puettuina vaatteisiin, jotka ovat loistaneet kuin salama; mutta he ovat tulleet myös matkamiehen vaatteisiin puettuina ihmisinä. Enkelit ovat ilmestyneet ihmismuodossa Jumalaan uskoville. He ovat levänneet väsyneen ihmisen muodossa keskipäivällä tammien varjossa. He ovat nauttineet vieraanvaraisuutta ihmisten kodeissa. He ovat olleet yön yllättämien matkustajien oppaina. He ovat omin käsin sytyttäneet alttarin tulen. He ovat avanneet vankilan ovet ja päästäneet Herran palvelijat vapauteen. Puettuina taivaan täydelliseen sota-asuun he tulivat vierittämään kiven Vapahtajan haudalta.

Enkelit ovat usein ihmismuodossa läsnä vanhurskaiden kokouksissa. He käyvät myöskin jumalattomien kokoontumispaikoissa, niin kuin he menivät Sodomaan tarkastamaan sen asukkaiden tekoja ja päättämään, olivatko he ylittäneet Jumalan kärsiväl-lisyyden rajan. Herra nauttii ar-meliaisuudesta. Muutamien harvojen todellisten palvelijainsa tähden hän pidättää onnettomuuksia ja pidentää kansan rauhantilaa. Jumalan tahtoa vastustavat synnintekijät eivät ymmärrä, että he ovat elämästään kiitollisuuden velassa niille harvoille uskollisille, joita he mielellään ivaavat ja sortavat.

Vaikka tämän maailman vallanpitäjät eivät sitä tiedä, enkelit ovat kuitenkin usein puhuneet heidän neuvottelukokouksissaan. Ihmissilmät ovat katselleet heitä; ihmiskorvat ovat kuunnelleet heidän kehotuksiaan; ihmishuulet ovat vastustaneet heidän ehdotuksiaan ja pilkanneet heidän neuvojaan; ihmiskädet ovat kohdelleet heitä häpeällisesti ja loukkaavasti. Neuvottelusaleissa ja tuomioistuimissa nämä taivaalliset lähettiläät ovat osoittaneet tarkoin tuntevansa ihmisen historian. He ovat osoittautuneet kykenevämmiksi puolustamaan sorrettujen asiaa kuin heidän kyvykkäimmät ja kaunopuheisimmat asianajajansa. He ovat kumonneet suunnitelmia ja tukahduttaneet pahoja aikeita, jotka olisivat suuressa määrin ehkäisseet Jumalan työtä ja tuottaneet paljon kärsi-mystä hänen kansalleen. Vaaran ja hädän hetkellä »Herran enkeli asettuu niiden ympärille, jotka häntä pelkäävät, ja pelastaa heidät» (Ps. 34: 8).

Vapautuksen aamu sarastaa

Hartaasti ikävöiden Jumalan kansa odottaa Kuninkaansa tulemisen merkkejä. Kun vartijalta kysytään: »Mikä hetki yöstä on?» hän vastaa järkkymättömän varmasti: »Aamu tulee ja samoin yö» (Jes. 21: 11, 12, engl. käännmuk.). Valo hohtaa vuorten huippujen yläpuolella olevista pilvistä. [135] Pian on Herran kirkkaus ilmaantuva. Vanhurskauden aurinko on koittamaisillaan. Aamu ja yö ovat käsillä - ikuisen päivän aamu vanhurskaille ja ikuinen yö jumalattomille.

Rukouksessa kamppailevien Jumalan lasten esittäessä pyyntönsä Jumalalle se verho, joka erottaa heidät näkymättömästä maailmasta, näyttää melkein häviävän. Taivaat hehkuvat ikuisen päivän sarastuksessa, ja sointuisaa enkeuaulua muistuttavina kuuluvat heidän korviinsa sanat: »Pysykää uskollisina, apu on tulossa.» Kristuksella, mahtavalla voittajalla, on varattuna väsyneille sotilail-leen kirkkauden kuihtumaton seppele, ja hänen äänensä kuuluu puoleksi avoimista porteista: »Katso, minä olen teidän kanssanne. Älkää pelätkö. Minä tunnen kaikki teidän huolenne. Minä olen kantanut teidän murheenne. Te ette taistele tuntemattomia vihollisia vastaan. Minä olen taistellut teidän puolestanne, ja minun ni [136] messäni te varmasti voitatte.»

Rakas Vapahtaja lähettää avun juuri silloin, kun sitä tarvitaan. Taivaan tie on hänen jälkiensä pyhittämä. Jokainen meidän jalkaamme haavoittava ohdake on haavoittanut häntäkin. Jokaisen ristin, joka tulee kannettavaksemme, hän on kantanut ennen meitä. Herra sallii taistelut valmistaakseen sielua rauhaan. Ahdistuksen aika on hirvittävä koetus Jumalan kansalle; mutta se on aika, jolloin jokaisen tosi uskovan täytyy katsoa ylös, ja silloin hän saa uskossa nähdä ympärillään lupauksen kaaren.

»Herran vapahdetut palajavat ja tulevat Siioniin riemuiten, päänsä päällä iankaikkinen ilo. Riemu ja ilo saavuttavat heidät, mutta murhe ja huokaus pakene-vat. Minä, minä olen teidän loh-duttajanne; mikä olet sinä, että pelkäät ihmistä, joka on kuolevainen, ihmislasta, jonka käy niin kuin ruohon, ja unhotat Herran, joka on sinut tehnyt, - ja vapiset alati, kaiket päivät, sortajan vi-haa, kun hän tähtää tuhotaksensa? Mutta missä on sortajan viha? Pian päästetään kumaraan koukistunut vapaaksi kahleistaan; ei hän kuole, ei kuoppaan jää, eikä häneltä leipä puutu. Minä olen Herra, sinun Jumalasi, joka liikutan meren, niin että sen aallot pauhaavat, jonka nimi on Herra Sebaot. Ja minä olen pannut sanani sinun suuhusi, minä olen kätkenyt sinut käteni varjoon » (Jes. 51:11-16).

»Sentähden kuule tätä, sinä poloinen, joka olet juopunut, vaikka et viinistä: Näin sanoo sinun Herrasi, Herra sinun Jumalasi, joka ajaa kansansa asian: Katso, minä otan sinun kädestäsi päihdyttävän maljan, vihani pikarin; ei tarvitse sinun siitä enää juoda. Ja minä panen sen sinun vaivaajaisi käteen, jotka sinulle sanoivat: ’Lankea maahan, kulkeaksemme sinun päällitsesi’; ja sinä panit selkäsi maaksi ja kaduksi kulkijoille» (Jes. 51: 21-23).

Katsoessaan halki aikojen Jumala näki sen ahdinkotilan, mihin hänen lapsensa joutuvat, kun maan vallat järjestäytyvät taisteluun heitä vastaan. Vangitun maanpakolaisen tavoin he pelkäävät nääntyvänsä nälkään tai kuolevansa väkivallan uhreina. Mutta Israelin Pyhä, joka jakoi Punaisen meren vedet kansansa edessä, on ilmaiseva suuren voimansa ja vapauttava vangitut lapsensa. »Ja he ovat, sanoo Herra Sebaot, sinä päivänä, jonka minä teen, minun omaisuuteni. Ja minä olen heille laupias, niinkuin mies on laupias pojallensa, joka häntä palvelee» (Mal. 3:17). Jos Kristuksen uskollisten todistajain veri vuodatettaisiin tuona aikana, se ei tulisi kuten marttyyrien veri Jumalalle hedelmää tuottavaksi kylvöksi. Heidän uskollisuutensa antama todistus ei saisi toisia vakuuttuneiksi totuudesta, sillä paatunut sydän on työntänyt takaisin armon aallot, kunnes ne eivät enää palaa. Jos vanhurskaat nyt jätettäisiin vihollistensa saaliiksi, se olisi voitto pimeyden ruhtinaallePsalmirunoilija sanoo: »Hän kätkee minut majaansa pahana päivänä, hän suojaa minua telttansa suojassa» (Ps. 27: 5). Kristus on sanonut: »Mene, kansani, kammioihisi ja sulje ovet jälkeesi, ly- [137] myä hetkinen, kunnes viha on ohitse mennyt. Sillä katso, Herra lähtee asuinsijastaan kostamaan maan asukkaille heidän pahat tekonsa» (Jes. 26: 20, 21). Ihana tulee olemaan niiden vapautus, jotka ovat kärsivällisesti odottaneet Vapahtajansa tuloa ja joiden nimet ovat kirjoitetut elämän kirjaan. [138]

Luku 12—Jumalan kansan vapautus

Kun inhimillisten lakien suoja riistetään niiltä, jotka kunnioittavat Jumalan lakia, valmistaudutaan eri maissa samanaikaisesti tuhoamaan heidät. Säädöksessä määrätyn ajan lähestyessä kansa ryhtyy yksissä neuvoin toimiin tuon vihatun lahkon hävittämiseksi. Päätetään antaa määrättynä yönä ratkaiseva isku, joka lopullisesti vaientaa erimielisyyden ja nuhteen äänen.

Ratkaiseva käännekohta

Jumalan lapset, jotkut vankiloissa, jotkut piiloutuneina syrjäisiin metsiin ja vuoristoihin, rukoilevat yhä Jumalalta suojelusta, samalla kun aseistetut miesryhmät valmistautuvat kaikkialla kuolon työhön pahojen enkelien kiihotta-mina. Tänä äärimmäisen hädän hetkenä Israelin Jumala on tarttuva asiaan ja vapauttava valittunsa. Herra sanoo: »Silloin te veisaatte niinkuin yöllä, kun pyhä juhla alkaa, ja sydämenne rie-muitsee niinkuin sen, joka huilujen soidessa astuu vaeltaen Herran vuorelle, Israelin kallion tykö. Herra antaa kuulla äänensä voiman ja nähdä käsivartensa laskeutuvan alas vihan tuimuudessa ja kuluttavan tulen liekissä, pilvenpurkuna, rankkasateena ja raekivinä» (Jes. 30: 29, 30).

Huutaen, pilkaten ja kiroillen turmeltuneiden miesten joukot valmistautuvat hyökkäämään saaliinsa kimppuun, kun yhtäkkiä synkkä pimeys, synkempi kuin yö, laskeutuu maan ylle. Silloin sateenkaari, joka loistaa Jumalan valtaistuimesta lähtevää kirkkautta, kulkee avaruuden halki ja näyttää ympäröivän jokaista rukoilevaa joukkoa. Kiihtyneet hyökkääjät pysähtyvät äkkiä. Pilkkahuudot lakkaavat. Hyökkääjät unohtavat julman raivonsa kohteet. Pelokkain aavistuksin he tuijottavat Jumalan liiton merkkiä ja haluavat suojautua sen häikäisevältä kirkkaudelta.

Jumalan lapset kuulevat selvän ja soinnukkaan äänen sanovan: »Katsokaa ylös!» ja nostaessaan silmänsä taivasta kohti he näkevät lupauksen kaaren. Mustat, uhkaavat pilvet, jotka peittävät taivaan, ovat jakautuneet, ja Stefanuksen tavoin he katsovat kiinteästi ylös taivaaseen ja näkevät Jumalan kirkkauden ja Ihmisen Pojan hänen valtaistuimellaan- [139] Hänen jumalallisessa hahmossaan he näkevät hänen alennuksensa merkit, ja hänen huuliltaan he kuulevat Isän ja pyhien enkelien edessä esitetyn pyynnön: »Isä, minä tahdon, että missä minä olen, siellä nekin, jotka sinä olet minulle antanut, olisivat minun kanssani» (Joh. 17: 24). Jälleen kuullaan sointuvan, riemuitsevan äänen sanovan: »He tulevat, he tulevat, pyhät, viattomat ja saastattomat! He ovat ottaneet minun kärsivällisyyteni sanasta vaarin; he saavat kulkea enkelien joukossa.» Ja uskossaan vahvoina pysyneiden kalpeilta, vapisevilta huulilta kuuluu voitonhuuto.

Luonnonvoimat järkkyvät

On keskiyö, kun Jumala ilmaisee voimansa vapauttaakseen kansansa. Aurinko tulee näkyviin ja paistaa täydeltä terältään. Merkit ja ihmeet seuraavat nopeasti toisiaan. Jumalattomat katselevat kauhistuneina ja hämmästyneinä tätä näkyä, kun taas vanhurskaat tarkkaavat iloiten vapautuksensa merkkejä. Luonnossa näyttää kaikki poikenneen säännöllisestä kulustaan. Virrat lakkaavat juoksemasta. Taivaalle nousee synkkiä, raskaita pilviä, jotka vyöryvät toisiaan vastaan. Keskellä uhkaavaa taivasta on selkeä sano- [140] mattoman kirkas kohta, mistä kuuluu paljojen vetten pauhua muistuttava Jumalan ääni, joka sanoo: »Se on tapahtunut» (Ilm. 16:17).

Tämä ääni järkyttää taivaita ja maata. Tapahtuu suuri maanjäristys, »niin ankara ja suuri maanjäristys, ettei sen vertaista ole ollut siitä asti, kuin ihmisiä on ollut maan päällä» (Ilm. 16: 18). Taivaankansi näyttää avautuvan ja sulkeutuvan. Jumalan valtaistuimesta lähtevä kirkkaus näyttää välkehtivän sen läpi. Vuoret värähtelevät kuin ruoko tuulessa, ja rosoisia kivenjärkäleitä syöksyy joka suunnalle. On samanlainen pauhina kuin ankaran myrskyn noustessa. Meri raivoaa. Kuuluu pyörremyrskyn kirkunaa, joka kuulostaa hävitystyötä suorittavien paholaisten ääneltä. Koko maa nousee ja laskee kuin meren aallot. Sen pinta murtuilee. Sen perustukset näyttävät pettävän. Vuorijonoja vajoaa maahan. Asuttuja saaria häviää. Raivoava meri nielee satamakaupunkeja, jotka ovat Sodoman tavoin turmeltuneet. Suuri Babylon on tullut muistetuksi Jumalan edessä, niin että hän antaa sille »vihansa kiivauden viinimaljan», ja »suuria rakeita, leiviskän painoisia», sataa taivaasta suorittaen hävitystyötään (Ilm. 16: 19, 21). Maail-man komeimmat kaupungit tuhoutuvat. Muhkeat palatsit, joihin maan mahtavat ovat tuhlanneet rikkauksiaan hankkiakseen itselleen kunniaa, hajoavat raunioiksi heidän silmiensä edessä. Vankiloiden muurit kukistuvat, ja Juma-lan lapset, joita on pidetty vankeudessa uskonsa tähden, pääsevät vapaiksi.

Hautoja aukenee, ja »monet maan tomussa makaavista heräjävät, toiset iankaikkiseen elämään, toiset häpeään ja iankaikkiseen kauhistukseen» (Dan. 12: 2). Kaikki, jotka ovat kuolleet uskossa kolmannen enkelin sanomaan, nousevat kirkastettuina haudoistaan kuulemaan Jumalan rauhanliittoa niiden kanssa, jotka ovat pitäneet hänen lakinsa. Nekin, jotka lävistivät Vapahtajan (Ilm. 1: 7), samoin kuin ne, jotka pilkkasivat ja ivasivat häntä hänen kuolontuskissaan, sekä hänen totuutensa ja kansansa katkerimmat vastustajat herätetään katsomaan häntä hänen kirkkaudessaan ja näkemään uskollisten ja kuuliaisten osaksi tulevaa kunniaa.

Paksut pilvet peittävät vielä taivaan. Kuitenkin aurinko tulee silloin tällöin näkyviin aivan kuin kostavan Jumalan silmänä. Raivokkaat salamat sinkoilevat taivaalta verhoten maan tulimerellä. Yli ukkosen pelottavan jyrinän salaperäiset, juhlalliset äänet julistavat jumalattomien tuomion. Puhuttuja sanoja eivät kaikki ymmärrä, mutta väärät opettajat ymmärtävät ne hyvin. Nuo vähän aikaa sitten niin huolettomat, kerskailevat, uhmailevat ja voitonriemuiset käskyille kuuliaisen Jumalan kansan ahdistajat tyr-mistyvät nyt ja vapisevat pelosta. Heidän valitushuutonsa kuuluvat alkuaineiden pauhinan yli. Riivaajat tunnustavat Kristuksen jumaluuden ja vapisevat hänen valtansa edessä, kun taas ihmiset rukoilevat armoa ja ryömivät säälittävän kauhun vallassa. [141]

Herran päivä

Kun profeetat muinoin pyhässä näyssä katselivat Jumalan suurta päivää, he sanoivat: »Valittakaa, sillä Herran päivä on lähellä, se tulee kuin hävitys Kaikkivaltiaalta» (Jes. 13: 6). »Mene kallion kätköön, piiloudu maan peittoon Herran kauhua ja hänen valtansa kirkkautta pakoon. Ihmisten ylpeät silmät painuvat maahan, miesten korskeus masentuu, ja sinä päivänä Herra yksinänsä on korkea. Sillä Herran Sebaotin päivä kohtaa kaikkea ylpeää ja korskeata ja kaikkea ylhäistä, niin että se maahan painuu.» »Sinä päivänä ihmiset viskaavat pois myyrille ja yököille hopeaja kultajumalansa, jotka he ovat tehneet kumarrettaviksensa. Ja he menevät vuorenrotkoihin ja kallionkoloihin Herran kauhua ja hänen valtansa kirkkautta pakoon, kun hän nousee maata kauhistuttamaan» (Jes. 2:10-12, 20, 21).

Pilvissä olevan raon kautta näkyy tähti, joka vastakohtana vallitsevalle pimeydelle loistaa nelinkertaisella kirkkaudella. Se merkitsee toivoa ja iloa uskollisille, mutta ankaruutta ja vihaa Jumalan lain rikkojille. Ne, jotka ovat uhranneet kaikki Kristuksen tähden, ovat nyt turvassa, aivan kuin Jumalan majan kätkössä. Heitä on koeteltu, ja maailman sekä totuuden hylkääjien edessä he ovat osoittaneet uskollisuutensa häntä kohtaan, joka kuoli heidän puolestaan. Ihmeellinen muutos on tapahtunut niissä, jotka ovat säilyttäneet puhtautensa kuolemankin uhalla. Heidät on äkkiä vapautettu paholaisiksi muuttuneiden ih-misten katalasta ja kauheasta hir-muvallasta. Heidän kasvonsa, jotka vielä äsken olivat kalpeat, hätääntyneet ja riutuneet, säteilevät nyt ihmettelystä, uskosta ja rakkaudesta. Heidän äänensä yhtyvät riemulauluun: »Jumala on meidän turvamme ja väkevyytemme, apumme hädässä aivan vahva. Sentähden emme pelkää, vaikka maa järkkyisi ja vuoret meren pohjaan vajoaisivat, vaikka sen vedet pauhaisivat ja kuohuisivat ja vuoret vapisisivat sen raivosta» (Ps. 46: 2-4).

Näiden pyhää luottamusta ilmaisevien sanojen kohotessa Jumalan luo pilvet hajaantuvat ja tähtikirkas taivas näkyy sanomattoman ihanana, vastakohtana kummallakin puolella oleville synkille, uhkaaville pilville. Taivaallisen kaupungin kirkkaus loistaa puoleksi avoimista porteista. Silloin taivaalla näkyy kahta yhteentaitettua kivitaulua pitävä käsi. Profeetta sanoo: »Taivaat julistavat hänen vanhurskauttansa, sillä Jumala on tuomari» (Ps. 50: 6). Se pyhä laki, joka on Jumalan vanhurskaus ja joka ukkosen jylistessä ja salamain leimahdellessa ju-listettiin Siinailta elämän ohjeeksi, ilmestyy nyt ihmisille tuomion sääntönä. Käsi avaa taulut, ja silloin näkyvät nuo kymmenen käskyä aivan kuin tulikirjaimin kirjoitettuina. Sanat ovat niin selvät, että kaikki voivat ne lukea. Muisto herää. Taikauskon ja harhaopin pimeys häipyy kaikkien mielestä, ja Jumalan kymmenen käskyä lyhyinä, laajasisältöisinä ja arvovaltaisina esitetään kaikkien maan asukkaiden katseltaviksi.

On mahdotonta kuvailla niiden [142] kauhua ja epätoivoa, jotka ovat polkeneet jalkoihinsa Jumalan pyhät vaatimukset. Herra antoi heille lakinsa. He olisivat voineet verrata luonnettaan siihen ja oppia tuntemaan puutteellisuutensa, kun vielä oli mahdollisuus katumukseen ja parannukseen. Mutta turvatakseen maailman suosion he syrjäyttivät sen määräykset ja opettivat muitakin rikkomaan niitä. He ovat koettaneet pakottaa Jumalan kansaa häpäisemään hänen sapattiaan. Nyt heidän hal-veksimansa laki tuomitsee heidät. Pelottavan selvästi he näkevät olevansa ilman puolustusta. He itse valitsivat, ketä he tahtoivat palvella ja jumaloida. »Te näette jälleen, mikä on ero vanhurskaan ja jumalattoman välillä, sen välillä, joka palvelee Jumalaa, ja sen, joka ei häntä palvele» (Mal. 3:18).

Jumalan lain viholliset, saarnaajasta aina pienimpään asti heidän joukossaan, saavat uuden käsityksen totuudesta ja velvollisuudesta. Liian myöhään he näkevät, että neljännen käskyn sapatti on elävän Jumalan sinetti. Liian myöhään he näkevät väärän sapatin todellisen luonteen ja sen hiekkaperustuksen, jolle he ovat rakentaneet. He huomaavat taistelleensa Jumalaa vastaan. Uskonnon opettajat ovat johtaneet sieluja kadotukseen selittäessään ohjaavansa niitä paratiisin porteille. Vasta lopullisena tilinteon päivänä saadaan tietää, kuinka suuri on hengellisessä virassa toimivien vastuu ja kuinka kauheita ovat heidän uskottomuutensa seuraukset. Vasta ikuisuudessa me voimme käsittää, mitä yhden ainoankin sielun menetys merkitsee. [143] Kauhea tulee olemaan sen kohtalo, jolle Jumala sanoo: »Mene pois minun tyköäni, sinä paha palvelija!»

Taivaasta kuuluu Jumalan ääni, joka ilmoittaa Jeesuksen tulemisen päivän ja hetken sekä esittää iankaikkisen liiton Jumalan kansalle. Voimakkaimpien ukkosenJyrähdysten kaltaisina hänen sanansa vyöryvät yli maailman. Jumalan Israel seisoo kuunnellen, silmät suunnattuina taivasta kohti. Herran kirkkaus valaisee vanhurskasten kasvot, ja ne loistavat niin kuin Mooseksen kasvot hänen tullessaan alas Siinain vuorelta. Jumalattomat eivät voi katsoa niihin. Ja kun siunaus julistetaan niille, jotka ovat kunnioittaneet Jumalaa pyhittämällä hänen sapattinsa, kuuluu valtava voitonhuuto.

Kristuksen tulo

Pian ilmestyy itäiselle taivaalle [144] pieni musta pilvi, suunnilleen mie-hen puolen kämmenen suuruinen. Tämä on Vapahtajaa ympäröivä pilvi, joka etäällä näyttää olevan pimeyteen verhottuna. Jumalan lapset tietävät tämän olevan Ihmisen Pojan merkki. Juhlallisen hiljaisina he katselevat sitä, kun se lähestyy maata ja tulee yhä valoisammaksi ja kirkkaammaksi, kunnes se muuttuu suureksi, valkeaksi pilveksi, jonka alaosa on kuluttavan tulen näköinen, yläpuolellaan liiton kaari. Jeesus saapuu mahtavana voittajana. Hän ei nyt tule »kipujen miehenä» juomaan häpeän ja tuskan katkeraa maljaa, vaan taivaan ja maan voitollisena Herrana tuomitsemaan eläviä ja kuolleita. Hänen nimensä on »Uskollinen ja Totinen», ja hän »tuomitsee ja sotii vanhurs-kaudessa». Ja häntä seuraavat »taivaan sotajoukot» (Ilm. 19: 11, 14). Taivaallisen ihania ylistyslau-luja laulaen pyhien enkelien luke-maton joukko seuraa häntä hänen matkallaan. Taivaan kansi näyttää olevan täynnä loistavia olentoja, joiden luku on »kymmenentuhatta kertaa kymmenentuhatta ja tuhat kertaa tuhat». Kukaan ihminen ei kykene kuvaamaan tätä näytelmää; ihmismieli ei pysty kuvittelemaan sen loistoa. »Hänen valtasuuruutensa peittää taivaat, hänen ylistystänsä on maa täynnä. Hänen hohteensa on kuin aurinko» (Hab. 3: 3, 4). Elävän pilven yhä lähestyessä jokainen silmä näkee elämän Ruhtinaan. Hänen päässään ei nyt ole häpeällistä orjantappurakruunua, vaan kirk-kauden otsakoriste on hänen pyhällä otsallaan. Hänen kasvonsa loistavat niin kuin keskipäivän häikäisevä aurinko. »Ja hänellä on vaipassa kupeellaan kirjoitettuna nimi: Kuningasten Kuningas ja herrain Herra» (Ilm. 19: 16).

Hänen edessään ovat »kaikki kasvot käyneet valjuiksi», ja Ju-malan armon hylkääjien ylle las-keutuu ikuisen epätoivon kauhu. »Sydämet raukeavat, polvet tuti-sevat, kaikki lanteet vapisevat, ja kaikkien kasvot ovat kalpeat» (Naah. 2: 10; Jer. 30: 6). Vanhurs-kaat huutavat vavisten: »Kuka voi kestää?» Enkelien laulu on lakannut ja vallitsee pelottava äänettömyys. Sitten kuullaan Jeesuksen sanovan: »Minun armossani on teille kyllin.» Vanhurskaiden kasvot kirkastuvat, ja jokainen sydän täyttyy ilolla. Enkelien soitto alkaa kuulua entistä voimakkaampana, ja he laulavat jälleen samalla, kun he jatkuvasti lähestyvät maata.

Kuningasten Kuningas astuu alas leimuavien liekkien ympäröimän pilven päällä. Taivas väistyy pois niin kuin kirja, joka kääritään kokoon, maa vapisee hänen edessään ja kaikki vuoret ja saaret siirtyvät sijoiltansa.»Meidän Jumalamme tulee eikä vaikene, hänen edellänsä käy kuluttava tuli ja hänen ympärillänsä väkevä myrsky. Hän kutsuu taivaat ylhäältä ja maan, tuomitakseen kansansa» (Ps. 50: 3, 4).

»Ja maan kuninkaat ja ylimykset ja sotapäälliköt ja rikkaat ja väkevät ja kaikki orjat ja vapaat kätkeytyivät luoliin ja vuorten rotkoihin ja sanoivat vuorille ja kallioille: ’Langetkaa meidän pääl-lemme ja kätkekää meidät hänen kasvoiltansa, joka valtaistuimella istuu, ja Karitsan vihalta! Sillä [145] heidän vihansa suuri päivä on tullut, ja kuka voi kestää?’ » (Ilm. 6: 15-17).

Pilkallinen ivailu on tauonnut. Valheen huulet ovat vaienneet. Aseiden kalske ja taistelun pauhu, joiden seurauksena oli hämmennys ja »verellä tahratut vaipat» (Jes. 9: 4), ovat hiljentyneet. Nyt ei kuulu muuta kuin rukousta sekä itkun ja valituksen ääntä, Huulilta, joilta vielä äskettäin oli tullut pilkkasanoja, puhkeaa nyt esiin huuto: »Heidän vihansa suuri päivä on tullut, ja kuka voi kestää?» Jumalattomat rukoilevat vuoria ja kallioita lankeamaan heidän päälleen ja peittämään heidät hänen kasvoiltaan, jonka he ovat katsoneet vähäarvoiseksi ja hylänneet.

He tuntevat sen äänen, joka tunkeutuu kuolleidenkin korviin. Kuinka usein onkaan tämä säälivä, lempeä ääni kutsunut heitä pa-rannukseen. Kuinka usein se onkaan kuulunut ystävän, veljen ja Vapahtajan liikuttavana kehotuk- [146] sena. Jumalan armon hylkääjille ei mikään voisi olla niin täynnä moitetta ja tuomiota kuin se ääni, joka niin kauan on pyytänyt: »Kääntykää, kääntykää pois pahoilta teiltänne; ja minkätähden te kuolisitte? » (Hes. 33: 11). Oi, jospa se olisi vieraan ääni! Jeesus sanoo: »Kun minä kutsuin ja te estelitte, kun ojensin kättäni eikä kenkään kuunnellut, vaan te vieroksuitte kaikkia minun neuvojani, ette suostuneet minun nuhteisiini, niin minäkin nauran teidän hädällenne» (Sanani. 1: 24-26). Tämä ääni herättää muistoja, jotka he mielellään hävittäisivät - halveksittuja varoituksia, hylättyjä kutsuja ja laiminlyötyjä tilai-suuksia.

Ylösnousseiden joukossa ovat nekin, jotka pilkkasivat Kristusta hänen nöyryytyksensä hetkenä. Järkyttävällä voimalla tulee heidän mieleensä, kuinka tuo viaton Kärsijä vannottavalle ylimmäiselle papille selitti: »Tästedes te saatte nähdä Ihmisen Pojan istuvan Voiman oikealla puolella ja tulevan taivaan pilvien päällä» (Matt. 26: 64). Nyt he näkevät hänet kirkkaudessaan ja he tulevat vielä näkemään hänen istuvan Voiman oikealla puolella.

Ne, jotka pilkkasivat häntä siitä, että hän sanoi olevansa Jumalan Poika, ovat nyt äänettöminä. Siellä on ylpeä Herodes, joka teki pilaa hänen kuninkuudestaan ja käski pilkkaavien sotilaiden kruunata hänet kuninkaaksi. Siellä ovat myös ne miehet, jotka saas-taisilla käsillään panivat hänen ylleen tulipunaisen vaipan, hänen pyhään päähänsä orjantappurakruunun ja hänen alistuvaan käteensä jäljitellyn valtikan ja jotka polvistuivat hänen eteensä ja häpäisevästi pilkkasivat häntä. Miehet, jotka löivät ja sylkivät elämän Ruhtinasta, kääntyvät nyt pois hänen läpitunkevan katseensa edestä ja yrittävät paeta hänen läsnäolonsa valtavaa kirkkautta. Ne, jotka lävistivät nauloilla hänen kätensä ja jalkansa, ja se sotamies, joka puhkaisi hänen kylkensä, katselevat tekojensa merkkejä kauhua ja tunnontuskia kokien.

Papit ja hallitusmiehet muistavat pelottavan selvästi Golgatan tapahtumat. Värisyttävän kauhun valtaamina he muistavat, kuinka he päätään nyökyttäen ja saatanallisesti riemuiten huusivat: »Muita hän on auttanut, itseään ei voi auttaa. Onhan hän Israelin kuningas; astukoon nyt alas ristiltä, niin me uskomme häneen. Hän on luottanut Jumalaan; vapahtakoon nyt Jumala hänet, jos on häneen mielistynyt » (Matt. 27: 42, 43).

Heidän mieleensä palautuu elävänä Vapahtajan vertaus viinitarhureista, jotka kieltäytyivät antamasta herralleen viinitarhan hedelmiä, pitelivät pahoin tämän palvelijoita ja tappoivat hänen poikansa. He muistavat myös, kuinka he olivat ilmaisseet käsityksensä viinitarhan herran odotettavissa olevasta menettelystä sanoilla: »Nuo pahat hän pahoin tuhoaa. » Noiden uskottomien miesten synnissä ja rangaistuksessa papit ja vanhimmat näkevät oman käyt-täytymisensä ja oman oikeudenmukaisen tuomionsa. Ja nyt kohoaa kuolemantuskan huuto. Voi-makkaampana kuin Jerusalemin [147] kaduilla kaikunut huuto »Ristiinnaulitse hänet! Ristiinnaulitse hänet! » kohoaa ilmaan epätoivoinen valitus: »Hän on Jumalan Poika! Hän on oikea Messias!» He yrittävät paeta kuningasten Kuninkaan kasvojen edestä. Mutta turhaan he koettavat kätkeytyä luonnon-voimien myllerryksessä repeytyneihin syviin luoliin.

Ylösnousemus

Kaikkien niiden elämässä, jotka hylkäävät totuuden, on hetkiä, jolloin omatunto herää, mieleen tulevat tekopyhän elämän kiusalliset muistot ja sielua vaivaa hedelmätön suru. Mutta mitä tämä on verrattuna jumalattomien tuskaan silloin, »kun myrskynä tulee se, mitä te kauhistutte, kun hätänne saapuu tuulispäänä » (Sananl. 1: 27). Ne, jotka olisivat halunneet tuhota Kristuksen ja hänen uskollisen kansansa, näkevät nyt heidän yllään olevan kirkkauden. Keskellä omaa kauhuaan he kuulevat pyhien riemuiten huudahtavan: »Katso, tämä on meidän Jumalamme, jota me odotimme meitä pelastamaan » (Jes. 25: 9).

Maan horjuessa, salamain leimutessa ja ukkosen jyristessä Jumalan Pojan ääni kutsuu nukkuvat pyhät esiin. Katseltuaan heidän hautojaan hän kohottaa kätensä taivasta kohti ja huutaa: »Herätkää, herätkää, herätkää te, jotka nukutte maan tomussa, ja nouskaa ylös! » Kaikkialla maapallolla vanhurskaat kuolleet kuulevat tuon äänen, ja ne, jotka sen kuulevat, saavat elää. Koko maa tulee tömisemään kaikista kan-sanheimoista, sukukunnista, kielistä ja kansoista kootun suunnattoman suuren joukon askelten kaiusta. Se nousee kuoleman vankilasta puettuna katoamattomaan kirkkauteen ja huutaen: »Kuolema, missä on sinun voittosi? Kuo-lema, missä on sinun otasi?» (1 Kor. 15: 55). Sitten elossa olevat vanhurskaat ja kuolleista nousseet pyhät yhdistävät äänensä pitkään, riemuitsevaan voitonhuutoon.

Kaikki nousevat haudoistaan saman kokoisina kuin he olivat niihin pantaessa. Aadam, joka seisoo ylösnousseiden joukossa, on suuri ja ylevä, vain vähän pienempi kuin Jumalan Poika. Hän on huomattava vastakohta myöhempiin sukupolviin kuuluville. Tämä jo yksinään osoittaa, miten paljon ihmiskunta on huonontunut alkuperästään. Mutta kaikki nousevat ylös ikuisen nuoruuden virkeydessä ja voimassa. Alussa ihminen luotiin Jumalan kuvaksi, ei ainoastaan luonteeltaan vaan myös muodoltaan ja kasvonpiirteiltään. Synti turmeli ja melkein hävitti ihmisessä olevan Jumalan kuvan. Mutta Kristus tuli palauttamaan sen, mikä oli menetetty. Hän tulee muuttamaan meidän alennustilamme ruumiin kirkkautensa ruumiin kaltaiseksi. Synnin saastuttama, kuolevainen, turmeltunut, vailla kauneutta oleva muoto tulee täydelliseksi, kauniiksi ja kuole-mattomaksi. Kaikki viat ja epä-muodostumat ovat jääneet hautaan. Saadessaan pääsyn elämän puulle kauan sitten menetetyssä Eedenissä lunastetut kasvavat saman kokoisiksi, kuin ihmiset olivat alkuperäisessä onnellisessa ti- [148] lassaan. [Mal 4: 2:ssa sanotaan engl. käänn. mukaan, että Herran nimeä pelkäävät »kasvavat » niin kuin syöttövasikat.] Synnin kirouksen viimeisetkin jäljet poistetaan ja Kristuksen uskolliset palvelijat esiintyvät »pyhässä kaunistuksessa » heijastaen hengessään, sielussaan ja ruumiissaan Herransa täydellistä kuvaa. Oi ihmeellistä pelastusta, jota on kauan julistettu, kauan toivottu ja hartaasti odottaen tutkittu, mutta ei vielä koskaan täysin käsitetty.

Elossa olevat pyhät muutetaan »yhtäkkiä, silmänräpäyksessä». Jumalan äänen kuuluessa heidät kirkastettiin. Nyt he tulevat kuolemattomiksi, ja yhdessä ylösnousseiden pyhien kanssa heidät temmataan pilvissä Herraa vastaan yläilmoihin. Enkelit »kokoavat hänen valittunsa neljältä ilmalta, taivasten ääristä hamaan toisiin ääriin ». Pyhät enkelit kantavat pienet lapset heidän äitiensä syliin. Ystävät, jotka ovat kauan olleet kuoleman erottamina, tapaavat, eivätkä enää koskaan eroa vaan ilolauluja laulaen nousevat yhdessä ylös Jumalan kaupunkiin.

Pilvivaunun kummallakin sivulla on siivet ja sen alla elävät pyörät. Vaunun kiitäessä ylöspäin pyörät huutavat: »Pyhä », ja siivet liikkuessaan huutavat: »Pyhä», ja enkelisaattue huutaa: »Pyhä, pyhä, pyhä, Herra Jumala Kaikkivaltias. » Ja pelastetut huutavat: »Halleluja!» samalla kun vaunu kiitää kohti uutta Jerusalemia.

Pyhään kaupunkiin

Ennen kuin astutaan Jumalan kaupunkiin, Vapahtaja antaa seu-raajilleen voiton tunnukset ja myöntää heille heidän kuninkaallisen asemansa arvomerkit. Kirkastetut pyhät järjestetään neliönmuotoisiin piireihin Kuninkaansa ympärille, jonka majesteettinen hahmo kohoaa pyhien ja enkelien yläpuolelle ja jonka kasvot säteilevät sydämellistä rak-kautta heitä kohtaan. Jokainen katse pelastettujen lukemattomassa joukossa on kiinnitetty häneen; jokainen katselee hänen kirkkauttaan, joka kerran oli »niin runneltu », että »hänen hahmonsa ei ollut ihmislasten hahmo ». Jeesus asettaa oikealla kädellään voittajien päähän kirk-kauden kruunun. Jokainen pyhä saa kruunun, jossa on hänen oma uusi nimensä (Ilm. 2: 17) ja kirjoitus: »Herralle pyhitetty». Jokaiselle annetaan voittajan palmu ja välkkyvä harppu. Kun sitten joh-tavat enkelit antavat äänen, niin kaikkien kädet koskettelevat taitavasti harpun kieliä saaden aikaan ihastuttavaa soittoa täyteläisin, sointuvin sävelin. Sanomaton ihastus valtaa jokaisen sydämen, ja jokainen ääni yhtyy sydämestä kohoavaan ylistykseen: »Hänelle, joka meitä rakastaa ja on päästänyt meidät synneistämme verellänsä ja tehnyt meidät kuningaskunnaksi, papeiksi Jumalalleen ja Isälleen, hänelle kunnia ja voima aina ja iankaikkisesti » (Ilm. 1 5, 6). [149] [150]

Lunastetun joukon edessä on pyhä kaupunki. Jeesus avaa helmiportit, ja totuutta noudattanut kansa käy sisälle. Siellä he näkevät Jumalan paratiisin, joka oli Aadamin kotina hänen viattomuudentilassaan. Silloin kuullaan Jeesuksen äänen täyteläisempänä kuin mikään kuolevaisten korviin kantautunut musiikki sanovan: »Teidän taistelunne on päättynyt. » »Tulkaa, minun Isäni siuna-tut, ja omistakaa se valtakunta, joka on ollut teille valmistettuna maailman perustamisesta asti. »

Nyt on täyttynyt Vapahtajan rukous opetuslastensa puolesta: »Isä, minä tahdon, että missä minä olen, siellä nekin, jotka sinä olet minulle antanut, olisivat minun kanssani. » Asettaessaan verellään ostamansa sielut »nuh-teettomina, riemuitsevina » Isänsä kirkkauden eteen (Juud. 24) Kristus sanoo: »Tässä olen minä ja ne lapset, jotka sinä olet minulle antanut.» »Minä olen säilyttänyt ne, jotka sinä minulle annoit. » Oi lunastavan rakkauden ihmettä ja sen hetken ihanuutta, jolloin iankaikkinen Isä katsoessaan lunas-tettuja näkee heissä oman kuvansa, synnin tuottaman häiriön poistettuna, sen aiheuttaman vamman parannettuna ja ihmisyyden saatettuna jälleen sopusointuun jumaluuden kanssa!

Sanomattomalla rakkaudella Jeesus toivottaa uskolliset palvelijansa tervetulleiksi heidän »Herransa iloon ». Vapahtajan ilo on siinä, että hän näkee kirkkauden valtakunnassa ne sielut, jotka ovat pelastuneet hänen kärsimi-sensä ja alentumisensa kautta. Ja pelastetut jakavat hänen ilonsa, kun he näkevät autuaiden joukossa sellaisia, jotka on voitettu Kristukselle heidän rukoustensa, työskentelynsä ja rakkaudenuhriensa avulla. Kun he kokoontuvat suuren valkoisen valtaistuimen y »mpärille ja näkevät ne, jotka he ovat voittaneet Kristukselle, sekä huomaavat näiden voittaneen muita ja heidän taas toisia, täyttää sanomaton ilo heidän sydämensä. Kaikki he ovat päässeet rauhan satamaan, missä he asettavat kruununsa Jeesuksen jalkain juureen ja ylistävät häntä halki iankaikkisuuden loppumattomien ai-kakausien.

Kaksi Aadamia

Kun pelastetut on lausuttu tervetulleiksi Jumalan kaupunkiin, kaikuu ilmassa riemuitseva kunnioittavan palvonnan huuto. Ensimmäinen ja toinen Aadam kohtaavat toisensa. Jumalan Poika on avosylin vastaanottamassa sukumme kantaisää, jonka hän loi, joka teki syntiä Luojaansa vastaan ja jonka synnin tähden Vapahtajan ruumiissa ovat ristiin-naulitsemisen merkit. Kun Aadam näkee julmien naulojen jäljet, hän ei heittäydy Herransa syliin vaan heittäytyy nöyrästi hänen jalkojensa juureen huudahtaen: »Arvollinen, arvollinen on Karitsa, joka oli teurastettu!» Vapahtaja nostaa hänet hellästi ylös ja pyytää häntä jälleen katselemaan Eeden-kotia, josta hän on niin kauan ollut karkotettuna.

Eedenistä karkottamisen jäl keen Aadamin maallinen elämä oli täynnä surua. Jokainen kuihtuva lehti, jokainen teurasuhri, Jo [151] kainen kaunista luontoa kohdannut onnettomuus ja jokainen ihmisen viattomuutta rumentava tahra oli uusi muistutus hänen synnistään. Hän kärsi hirveitä tunnontuskia, kun hän näki pa-huutta kaikkialla, ja vastaukseksi varoituksiisa sai sen syytöksen, että hän itse oli syypää syntiin. Kärsivällisesti ja nöyrästi hän kantoi synnin rangaistusta lähes tuhat vuotta. Hän katui vilpittö-mästi syntiään, luotti luvatun Vapahtajan ansioihin ja kuoli ylösnousemuksen toivossa. Jumalan Poika sovitti ihmisen epäonnistumisen ja lankeemuksen. Sovitustyön perusteella Aadam asetetaan nyt jälleen entiseen herruuteensa.

Hurmaantuneena hän katselee niitä puita, jotka kerran olivat hänen ilonaan, puita, joista hän viattomuutensa onnellisina päivinä oli poiminut hedelmiä. Hän näkee viiniköynnöksiä, joita hänen omat kätensä ovat hoitaneet, ja kukkia, joita hän kerran iloiten vaali. Hän tajuaa näyn todellisuuden; hän käsittää, että tämä tosiaankin on ennalleen saatettu Eeden, nyt vieläkin viehättävämpänä kuin silloin, kun hänet sieltä karkotettiin. Vapahtaja johtaa hänet elämän puun luo, ottaa siitä ihanan hedelmän ja kehottaa häntä syömään. Hän katsoo ympärilleen Ja näkee suuren joukon sukunsa Jäseniä pelastettuina seisovan Jumalan paratiisissa. Silloin hän heittää välkkyvän kruununsa Jeesuksen jalkojen juureen, heittäytyy hänen rintaansa vasten ja syleilee Lunastajaa. Hän koskettelee kultaista harppua, ja taivaan holvit kajahtelevat voittolaulusta: »Arvollinen, arvollinen, arvollinen on Karitsa, joka oli teurastettu ja elää jälleen.» Aadamin suuri perhe yhtyy lauluun ja heittää kruununsa Vapahtajan jalkojen juureen, kun se kumartuu kun-nioittaen palvomaan häntä.

Tämän jälleennäkemisen todistajina ovat enkelit, jotka Aadamin langetessa itkivät ja iloitsivat, kun Jeesus kuolleista nousemisensa jälkeen astui ylös taivaa-seen hankittuaan ylösnousemisoikeuden kaikille, jotka uskoivat hänen nimeensä. Nyt he näkevät pelastustyön loppuun suoritettuna ja yhtyvät pelastettujen ylistyslauluun.

Valtaistuimen edessä

Valtaistuimen edessä olevalle kristallimerelle, joka näyttää tulella sekoitetulta lasimereltä - niin hohtava se on Jumalan kirkkauden loistossa - ovat kokoontuneet ne, jotka ovat »saaneet voiton pedosta ja sen kuvasta ja sen nimen luvusta » (Ilm. 15: 2). He seisovat Karitsan kanssa Siionin vuorella, nuo sataneljäkymmentäneljä tuhatta, jotka ovat ostetut ihmisistä, ja heillä on Jumalan kanteleet. Sieltä kuuluu paljojen vetten pauhinan ja suuren ukkosenjylinän kaltainen ääni, joka on »ikäänkuin kanteleensoittajain, kun he kanteleitaan soittavat ». He veisaavat valtaistuimen edessä »uutta virttä », jota ei kukaan muu voi oppia kuin ne sataneljäkymmentäneljä tuhatta. Se on Mooseksen ja Karitsan virsi - vapautuksen virsi. Ainoastaan nuo sataneljäkymmentäneljä tuhatta voivat oppia sen virren, sillä se on heidän kokemuksensa virsi; sel- [152] laista kokemusta ei millään muulla joukolla ole milloinkaan ollut. »Nämä ovat ne, jotka seuraavat Karitsaa, mihin ikinä hän menee. » Nämä, jotka ovat otetut taivaaseen maan päällä elävien joukosta, ovat »ostetut ihmisistä esi-koiseksi Jumalalle ja Karitsalle» (Ilm. 14: 1-5; 15: 3). »Nämä ovat ne, jotka siitä suuresta ahdistuksesta tulevat »; he ovat kokeneet ahdistuksen ajan, jonka kaltaista ei ole ollut siitä saakka, kun kansoja on ollut; he ovat kestäneet samanlaisen tuskan ja ahdistuksen kuin Jaakob; he ovat pysyneet pystyssä ilman välittäjää Jumalan viimeisten rangaistustuomioiden kohdatessa maailmaa. Mutta he ovat pelastuneet, sillä »he ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä», »eikä heidän suussaan ole valhetta havaittu; he ovat tahrattomat » Jumalan edessä. »Sentähden he ovat Jumalan valtaistuimen edessä ja palvelevat häntä päivät ja yöt hänen temppelissään, ja hän, joka valtaistuimella istuu, on levittävä telttamajansa heidän ylitsensä.» He ovat nähneet nälän ja ruton au-tioittavan maata sekä auringon saavan vallan paahtaa ihmisiä suurella kuumuudella, ja he itse ovat kestäneet kärsimyksiä, nälkää ja janoa. Mutta »ei heidän enää tule nälkä eikä jano, eikä aurinko ole sattuva heihin, eikä mikään helle, sillä Karitsa, joka on valtaistuimen keskellä, on kaitseva heitä ja johdattava heidät elämän vetten lähteille, ja Jumala on pyyhkivä pois kaikki kyyneleet heidän silmistänsä » (Ilm. 7: 14-17).

Vapahtajan valitut ovat kaikkina aikoina kasvatetut ja harjoitetut koetusten koulussa. Maan päällä he vaelsivat kaitaa tietä ja puhdistuivat kärsimyksen ahjossa. Jeesuksen asian tähden he kärsivät vastustusta, vihaa ja herjausta. He seurasivat häntä vaikeiden taistelujen läpi; he kestivät kieltäymyksiä ja kokivat katkeria pettymyksiä. Oman tuskallisen kokemuksensa kautta he op-pivat tuntemaan synnin pahuutta, voimaa ja turmiollisuutta, ja he inhoavat sitä. Aavistus sen poistamiseksi annetusta äärettömästä uhrista nöyryyttää heitä heidän omissa silmissään ja täyttää hei-dän sydämensä kiitollisuudella ja ylistyksellä, mitä ne eivät käsitä, jotka eivät ole koskaan tehneet syntiä. He rakastavat paljon, koska heille on paljon annettu anteeksi. Osallistumalla Kristuksen kärsimyksiin he ovat valmistuneet osallistumaan yhdessä hänen kanssaan hänen kunniastaan.

Jumalan perilliset ovat tulleet ullakkokamareista, mökeistä, vankiloista, mestauslavoilta, vuorilta, erämaista, maan luolista ja meren kätköistä. Maan päällä he olivat »puutteenalaisina, ahdistettuina, pahoinpideltyinä». Miljoo-nat menivät halveksittuina hautaan, kun he järkähtämättä kieltäytyivät myöntymästä saatanan petollisiin vaatimuksiin. Maalliset tuomioistuimet tuomitsivat heidät pahimmiksi rikoksentekijöiksi. Mutta nyt »Jumala on tuomari » (Ps. 50: 6). Nyt maalliset tuomiot kumotaan. Herra »ottaa pois kansansa häväistyksen» (Jes. 25: 8) »Heitä kutsutaan pyhäksi kansaksi, Herran lunastetuiksi.» Ju mala on määrännyt heille»juhla- [153] päähineen tuhkan sijaan, iloöljyä murheen sijaan, ylistyksen vaipan masentuneen hengen sijaan» (Jes. 62: 12; 61: 3). He eivät enää ole heikkoja, kärsiviä, hajotettuja ja sorrettuja. Tästä lähtien he saavat aina olla Herran kanssa. He seisovat valtaistuimen edessä puettuina kallisarvoisempiin vaatteisiin kuin maan kunnioitetuimmilla henkilöillä on koskaan ollut päällään. Heidän otsakoristeensa ovat loistavammat kuin yhdenkään maallisen hallitsijan. Tuskan ja itkun päivät ovat ikuisesti päättyneet. Kuningasten Kunin-gas on pyyhkinyt pois kyyneleet kaikkien kasvoilta. Kaikki murheen aiheet on poistettu. Palmunoksien huojuessa kaikuu kiitosvirsi kirkkaana, suloisena ja sointuvana. Kaikkien yhtyessä siihen se paisuu, kunnes taivaan täyttää ylistyslaulu: »Pelastus tulee meidän Jumalaltamme, joka valtaistuimella istuu, ja Karitsalta. » Ja kaikki taivaan asukkaat yhtyvät ylistykseen sanoen: »Amen! Ylis-tys ja kirkkaus ja viisaus ja kiitos ja kunnia ja voima ja väkevyys meidän Jumalallemme aina ja iankaikkisesti, amen! » (Ilm. 7: 10, 12).

Kristuksen risti jatkuvan tutkimuksen aihe

Tässä elämässä me voimme päästä vasta alkuun ihmeellisen pelastuksen aiheen ymmärtämisessä. Me voimme rajoitetulla käsityskyvyllämme mitä vakavimmin miettiä häpeää ja kunniaa, elämää Ja kuolemaa, oikeutta ja armoa, jotka kohtaavat toisensa ristillä, mutta vaikka jännittäisimme sielunkykymme äärimmilleen, emme pysty täysin käsittämään ristin merkitystä. Meillä on vain hämärä käsitys sovittavan rakkauden pituudesta, leveydestä, syvyydestä ja korkeudesta. Lunastetut eivät täydellisesti ymmärrä pelastus-suunnitelmaa silloinkaan, kun he näkevät niin kuin heidät itsensä nähdään ja tuntevat niin kuin heidät tunnetaan, mutta ikuisuudessa paljastuu jatkuvasti uutta totuutta ihmettelevälle ja ihastu-neelle mielelle. Vaikka maallisen elämän surut, kärsimykset ja kiusaukset ovat loppuneet ja niiden syy poistettu, on Jumal »an kansalla kuitenkin aina selvä käsitys siitä, mitä sen pelastus on maksanut.

Kristuksen risti on oleva pelastettujen tutkimuksen ja laulun aiheena halki iäisyyden. Kirkastetussa Kristuksessa he näkevät ristiinnaulitun Kristuksen. He eivät koskaan unohda, että hän, joka voimallaan loi ja ylläpiti lukemattomat maailmat äärettömässä avaruudessa, hän, Jumalan ainokainen Poika, taivaan Majesteetti, jota kerubit ja loistavat serafit kunnioittaen ja ihaillen palvoivat, alensi itsensä nostaakseen langenneen ihmisen. He eivät unohda, että hän kantoi synnin syyllisyyden ja häpeän sekä Isänsä kasvojen kätkeytymisen, kunnes ka-dotetun maailman kärsimykset mursivat hänen sydämensä ja sammuttivat hänen elämänsä Golgatan ristillä. Se, että maailmojen Luojan ja kaikkien olentojen tuomarin piti panna syrjään kirkkautensa ja alentaa itsensä rakkaudesta ihmiseen, tulee aina herättämään ihmettelyä ja syvää kun- [154] nioitusta yli koko maailmankaikkeuden. Kun pelastetut katselevat Lunastajaansa ja näkevät Isän iankaikkisen kirkkauden loistavan hänen kasvoistaan; kun he näkevät hänen aina ja iankaikkisesti pysyvän valtaistuimensa ja tietävät, ettei hänen valtakunnallaan ole oleva loppua, he puhkeavat ihastuttavaan lauluun: »Arvollinen, arvollinen on Karitsa, joka oli teurastettu ja on lunastanut meidät Jumalalle omalla kalliilla verellään.»

Ristin salaisuus selittää kaikki muut salaisuudet. Golgatalla virtaavassa valossa ne Jumalan ominaisuudet, jotka olivat herättäneet kunnioittavaa pelkoa, näyttävät kauniilta ja puoleensavetäviltä. Armo, hellyys ja isällinen rakkaus ovat yhtyneet pyhyyteen, oikeuteen ja voimaan. Nähdessämme hänen valtaistuimensa mahtavuuden, korkeuden ja ylhäisyyden, me näemme hänen luonteensa laupiaissa ilmenemismuodoissaan ja ymmärrämme paremmin kuin koskaan ennen, mikä merkitys on tuolla rakastettavalla nimellä: »Isä meidän ».

Silloin tullaan näkemään, ettei Jumala äärettömässä viisaudessaan voinut keksiä muuta suunnitelmaa meidän pelastamiseksemme kuin Poikansa uhraamisen. Tämän uhrauksen korvauksena on se ilo, mikä aiheutuu maan asuttamisesta lunastetuilla, pyhillä, onnellisilla ja kuolemattomilla olennoilla. Sen taistelun tuloksena, jota Vapahtaja kävi pimeyden voimia vastaan, on pelastettujen ilo, joka läpi iankaikkisuuden julistaa Jumalan kunniaa. Ja niin suuri on sielun arvo, että Isä on tyytyväinen maksettuun hintaan. Myös Kristus itse on tyytyväinen nähdessään suuren uhrinsa hedelmät. [155]

Luku 13—Maa autiona

Hänen syntinsä ulottuvat taivaaseen asti, ja Jumala on muistanut hänen rikoksensa. Kostakaa hänelle sen mukaan, kuin hän on tehnyt, ja antakaa hänelle kaksin-kertaisesti hänen teoistansa; siihen maljaan, johon hän on kaatanut, kaatakaa te hänelle kaksin verroin. Niin paljon kuin hän on itselleen kunniaa ja hekumaa hankkinut, niin paljon antakaa hänelle vaivaa ja surua. Koska hän sanoo sydämessään: ’Minä istun kuningattarena enkä ole leski enkä ole surua näkevä’, sentähden hänen vitsauksensa tulevat yhtenä päivänä: kuolema ja suru ja nälkä, ja hän joutuu tulessa poltettavaksi, sillä väkevä on Herra Jumala, joka on hänet tuominnut. Ja maanpiirin kuninkaat, jotka hänen kanssansa ovat haureutta harjoittaneet ja hekumallisesti eläneet, itkevät ja parkuvat häntä -ja sanovat: ’Voi, voi sinua, Babylon, sinä suuri kaupunki, sinä vahva kaupunki, sillä sinun tuonnosi tuli yhdessä hetkessä!’» (Ilm. 18: 5-10).

»Maan kauppiaat », jotka »ovat rikastuneet hänen hekumansa runsaudesta », »seisovat loitolla kauhistuen hänen vaivaansa, itkien ja surren ja sanovat: ’Voi, voi sitä suurta kaupunkia, joka oli puettu pellavaan ja purppuraan ja helakanpunaan ja koristettu kullalla ja jalokivillä ja helmillä, kun semmoinen rikkaus yhdessä hetkessä tuhoutui!’» (Ilm. 18: 3, 15,16).

Sellaisia ovat ne rangaistustuomiot, jotka kohtaavat Babylonia Jumalan vihan vuodattamisen päivänä. Se on täyttänyt pahuutensa mitan; sen aika on tullut; se on valmis hävitettäväksi.

Jumalattomien kauhunhetki

Kun Jumalan ääni muuttaa hänen kansansa vankeuden, tapahtuu kauhea herääminen niiden keskuudessa, jotka ovat kadottaneet kaiken suuressa elämän taistelussa. Armonajan kestäessä saata-nan petokset sokaisivat heidät, ja he väittivät synnillistä elämäntapaansa oikeaksi. Rikkaat pöyhkeilivät siitä, että he olivat vähempiosaisia etevämmät, mutta he olivat saaneet rikkautensa Jumalan lakia rikkomalla. He olivat laimin- [156] lyöneet nälkäisten ruokkimisen, alastomien vaatettamisen, oikeuden noudattamisen ja laupeuden rakastamisen. He olivat koettaneet korottaa itseään ja saada lä-himmäistensä kunnioituksen. Nyt heiltä on riistetty kaikki, mikä teki heidät suuriksi, ja he ovat ilman turvaa ja puolustusta. Kauhistuneina he katselevat Luojan yläpuolelle korottamiensa epäju-malien tuhoutumista. He ovat myyneet sielunsa maallisten rikkauksien ja nautintojen tähden eivätkä ole koettaneet tulla rikkaaksi Jumalassa. Sen seurauksena heidän elämänsä on epäonnistunut, heidän nautintonsa ovat muuttuneet katkeruudeksi ja heidän aarteensa ovat turmeltuneet. Elinajan voitto on pyyhkäisty pois yhdessä hetkessä. Rikkaat valittavat komeiden talojensa hävitystä sekä kultansa ja hopeansa menetystä. Mutta heidän valituksensa vaikenee siitä pelosta, että he itse tuhoutuvat yhdessä epäjumaliensa kanssa.

Jumalattomat eivät pahoittele sitä, että ovat synnillisesti laiminlyöneet Jumalan ja lähimmäisensä, vaan sitä, että Jumala on voittanut. He valittavat seurausta, mutta eivät kadu jumalattomuuttaan. He käyttäisivät kaikkia mahdollisia keinoja, jos voisivat sillä tavalla voittaa.

Maailma näkee sen ihmisluokan, jota se on halveksinut ja pilkannut ja jonka se on halunnut perin pohjin hävittää, selviävän vahingoittumattomana rutosta, myrskystä ja maanjäristyksestä. Jumala, joka hänen lakinsa rikkojille on kuluttava tuli, on oman kansansa varma turva.

Uskottomien saarnaajien kohtalo

Se sananjulistaja, joka on uhrannut totuuden voittaakseen ihmisten suosion, huomaa nyt, mikä luonne ja vaikutus hänen opetuksellaan on ollut. On ilmeistä, että kaikkinäkevän silmä seurasi häntä hänen saarnatessaan, hänen kulkiessaan kadulla ja hänen ol-lessaan ihmisten kanssa elämän erilaisissa olosuhteissa. Jokainen mielenliikutus, jokainen kirjoitettu rivi, jokainen puhuttu sana ja jokainen teko, joka on johtanut ihmisiä lepäämään valheen suojassa, on ollut kylvöä. Nyt hän näkee sadon ympärillään olevissa kurjissa, kadotetuissa sieluissa.

Herra sanoo: »He parantavat kepeästi tyttären, minun kansani, vamman, sanoen: ’Rauha, rauha!’ vaikka ei rauhaa ole.» »Olette valheella murehduttaneet vanhurskaan sydämen, vaikka minä en tahtonut häntä murehduttaa, ja olette vahvistaneet jumalattoman käsiä, ettei hän kääntyisi pahalta tieltänsä ja saisi elää» (Jer. 8: 11; Hes. 13: 22).

»Voi paimenia, jotka hukuttavat ja hajottavat minun laitumeni lampaat, sanoo Herra. — Katso, minä pidän huolen teidän pahain tekojenne rankaisemisesta, sanoo Herra.» »Parkukaa, te paimenet, ja huutakaa, vieriskelkää tuhassa, te lauman valtiaat; sillä aika on tullut teidän joutua teurastettaviksi. Te hajoatte pirstoiksi, te kaadutte niinkuin kallisarvoinen astia. Mennyt on paimenilta pakopaikka ja pelastus lauman valtiailta » (Jer. 23:1, 2; 25: 34, 35).

Saarnaajat ja kansa näkevät, [157] että he eivät ole olleet oikeassa suhteessa Jumalaan. He näkevät, että he ovat kapinoineet kaikkien oikeiden ja vanhurskaiden lakien alkuunpanijaa vastaan. Jumalan käskyjen syrjäyttäminen synnytti tuhansia pahuuden lähteitä, ai-heutti epäsopua, vihaaja kohtuut-tomuutta, kunnes maa tuli suureksi taistelukentäksi ja paheen Pesäksi. Tämä näköala avautuu uyt niille, jotka hylkäsivät totuuden ja valitsivat erheen. Mikään kieli ei voi kuvailla tottelematto-mien ja uskottomien tuntemaa ikuisesti menettämänsä iankaikkisen elämän kaipuuta. Henkilöt, joita maailma on jumaloinut heiän lahjakkuutensa ja kaunopuheisuutensa tähden, näkevät nyt nämä asiat oikeassa valossaan. He huomaavat, mitä he ovat rikkomisen kautta kadottaneet, ja he lankeavat niiden jalkojen juureen, joiden uskollisuutta he ovat halveksineet ja ivanneet, sekä tunnustavat, että Jumala on heitä rakastanut.

Kansa huomaa tulleensa petetyksi. Ihmiset syyttävät toisiaan siitä, että heidät on johdettu turmioon, mutta kaikki kohdistavat katkerimman tuomionsa sananjulistajiin. Uskottomat saarnaajat ovat ennustaneet mieluisia asioita, he ovat saattaneet kuulijansa tekemään Jumalan lain mitättömäksi ja vainoamaan niitä, jotka [158] halusivat pitää sen pyhänä. Nyt nämä opettajat epätoivoisina tunnustavat maailman edessä harjoittaneensa petosta. Kansanjoukot raivostuvat. »Me olemme kadotetut », he huutavat, »ja te olette syypäät meidän häviöömme.» He kääntyvät vääriä paimenia vastaan. Ne, jotka kerran ihailivat näitä paimenia eniten, syytävät heitä vastaan mitä kauheimpia kirouksia. Kädet, jotka kerran seppelöivät heitä laakereilla, kohoavat surmaamaan heitä. Miekkoja, joilla aiottiin surmata Jumalan kansaa, käytetään nyt sen vihollisten tuhoamiseen. Kaikkialla taistellaan ja vuodatetaan verta.

Kuoleman enkelin niittotyö

»Pauhina käy maan ääriin asti, sillä Herralla on riita-asia kansoja vastaan, hän käy oikeutta kaiken lihan kanssa; jumalattomat hän antaa miekalle alttiiksi, sanoo Herra » (Jer. 25: 31). Suurta taistelua on kestänyt kuusi tuhatta vuotta; Jumalan Poika ja hänen taivaalliset lähettiläänsä ovat taistelleet pahuuden ruhtinaan valtaa vastaan varoittaen, valaisten ja pelastaen ihmislapsia. Nyt kaikki ovat tehneet ratkaisunsa; jumalattomat ovat täysin yhtyneet saatanaan hänen taistelussaan Jumalaa vastaan. On tullut aika, jolloin Jumala on puolustava poljetun lakinsa arvovaltaa. Nyt hän ei taistele ainoastaan saatanaa vastaan, vaan myös ihmisiä vastaan. »Herralla on riita-asia kansoja vastaan.» »Jumalattomat hän antaa miekalle alttiiksi.»

Ne, »jotka huokaavat ja valittavat kaikkia kauhistuksia », mitä tehdään, ovat saaneet pelastuksen merkin. Nyt lähtee liikkeelle kuolon enkeli, jota Hesekielin näyssä esittävät hävitysaseilla varustetut miehet. Nämä ovat saaneet käskyn: »Tappakaa tyyten vanhukset, nuorukaiset, neitsyet, lapset ja vaimot, mutta älkää koskeko keneenkään, jolla on otsassaan merkki; ja aloittakaa minun pyhäköstäni. » Sitten profeetta jatkaa: »Niin he aloittivat niistä miehistä, vanhimmista, jotka olivat temppelin edessä» (Hes. 9: 1-6). Hävitystyö alkaa niistä, jotka ovat sanoneet olevansa kansan hengellisiä vartijoita. Väärät vartijat kaatuvat ensin. Ketään ei säälitä eikä säästetä. Miehet, vaimot, neitsyet ja pienet lapset hukkuvat yhdessä.

»Herra lähtee asuinsijastaan kostamaan maan asukkaille heidän pahat tekonsa, ja maa paljastaa verivelkansa eikä surmattujansa enää peitä » (Jes. 26: 21)»Ja tämä on oleva vitsaus, jolla Herra rankaisee niitä kansoja, jotka sotivat Jerusalemia vastaan: hän mädättää siltä kansalta lihan, kun se vielä seisoo jaloillaan, sen silmät mätänevät kuopissansa, ja sen kieli mätänee sen suussa. Sinä päivänä on tuleva Herralta suuri hämminki heidän sekaansa, niin että he käyvät kiinni toinen toisensa käteen ja toisen käsi kohoaa toisen kättä vastaan » (Sak. 14: 12, 13). Omien rajujen intohimojensa mielettömässä taistelussa ja Jumalan sekoittamattoman vihan hirmuisen vuodattamisen kautta hukkuvat maan jumalattomat asukkaat - papit, hallitsijat ja kansa, rikkaat ja köyhät, ylhäiset [159] ja alhaiset. »Ja Herran surmaamia on oleva sinä päivänä maan äärestä maan ääreen. Ei heille pidetä valittajaisia, ei heitä koota eikä haudata » (Jer. 25: 33).

Kristuksen tullessa jumalattomat pyyhkäistään koko maan pinnalta; he saavat surmansa hänen suunsa henkäyksestä ja hänen kunniansa kirkkaudesta. Kristus ottaa kansansa Jumalan kaupunkiin, ja maa tulee asumattomaksi. »Katso, Herra tekee maan tyhjäksi ja autioksi, mullistaa sen muodon ja hajottaa sen asukkaat. » »Maa tyhjentämällä tyhjennetään ja ryöstämällä ryöstetään. Sillä Herra on tämän sanan puhunut.» »Maa on saastunut asukkaittensa alla, sillä he ovat rikkoneet lait, muuttaneet käskyt, hyljänneet iankaikkisen liiton. Sentähden kirous kalvaa maata, ja sen asukkaat syystänsä kärsivät; sentähden maan asukkaat kuumuudesta korventuvat » (Jes. 24:1, 3, 5, 6).

Koko maa näyttää autiolta erämaalta. Sen pinnalla on hajallaan maanjäristyksen hävittämien kaupunkien ja kylien raunioita, juurineen ylöstemmattuja puita sekä meren esille syöksemiä ja maasta irti repäistyjä ryhmyisiä kallioita, samalla kun suunnattoman suuret onkalot osoittavat niitä Paikkoja, mistä vuoret on repäisty perustuksiltaan.

Paholainen sidotaan

Nyt tapahtuu se, minkä vertauskuvana on sovituspäivän viimei: nen juhlallinen toimitus. Kun palvelus kaikkein pyhimmässä oli Päättynyt ja Israelin synnit oli syutiuhrin veren ansiolla poistettu pyhäköstä, silloin tuotiin syntikauris elävänä Herran eteen. Seu-rakunnan läsnäollessa ylimmäinen pappi laski kätensä sen pään päälle ja tunnusti »kaikki israelilaisten pahat teot ja kaikki heidän rikkomuksensa » pannen ne kau-riin pään päälle (3 Moos. 16: 21). Samoin asetetaan sovitustyön päätyttyä taivaan pyhäkössä Jumalan kansan synnit Jumalan, taivaan enkelien ja pelastettujen joukon läsnäollessa saatanan päälle. Näin hänet julistetaan syylliseksi kaikkeen siihen pahaan, mitä hän on saanut Jumalan lapset tekemään. Ja niin kuin syntikauris lähetettiin asumattomaan erämaahan, niin saatanakin karkotetaan aution maan päälle, joka silloin on asumaton ja lohduton erämaa.

Ilmestyskirjassa ennustetaan saatanan karkotus ja kaaoksen ja hävityksen tila, mihin maa on joutuva, sekä sanotaan, että tämä tila tulee kestämään tuhat vuotta. Esitettyään Herran toisen tulemi-sen ja jumalattomien hävityksen profeetta jatkaa: »Minä näin tulevan taivaasta alas enkelin, jolla oli syvyyden avain ja suuret kahleet kädessään, ja hän otti kiinni lohi-käärmeen, sen vanhan käärmeen, joka on perkele ja saatana, ja sitoi hänet tuhanneksi vuodeksi ja heitti hänet syvyyteen ja sulki ja lukitsi sen sinetillä hänen jälkeensä, ettei hän enää kansoja villitsisi, siihen asti kuin ne tuhat vuotta ovat loppuun kuluneet; sen jälkeen hänet pitää päästettämän irti vähäksi aikaa » (Ilm. 20: 1-3).

Eräistä raamatunpaikoista käy ilmi, että sana »syvyys » tarkoittaa maata sekasorron ja pimeyden [160] tilassa. Kuvatessaan maan tilaa »alussa » Raamattu sanoo, että se »oli autio ja tyhjä, ja pimeys oli syvyyden päällä» (1 Moos. 1: 2). Innoitetun ennustuksen mukaan se joutuu jälleen ainakin osittain tähän tilaan. Kuvaillessaan Jumalan suurta päivää profeetta Jeremia sanoo: »Minä katselin maata, ja katso, se oli autio ja tyhjä, ja taivasta, eikä siinä valoa ollut. Minä katselin vuoria ja katso, ne järkkyivät, ja kaikki kukkulat huojuivat. Minä katselin, ja katso, ei ollut yhtään ihmistä, ja kaikki taivaan linnut olivat paenneet pois. Minä katselin, ja katso, hedelmätarha oli erämaana, ja kaikki sen kaupungit olivat kukistuneet» (Jer. 4: 23-27).

Täällä on oleva saatanan ja hänen enkeliensä koti tuhat vuotta. Hän ei saa lähteä maan päältä eikä pääse muihin maailmoihin viettelemään ja häiritsemään niitä, jotka eivät ole koskaan tehneet syntiä. Tässä merkityksessä hän on sidottu. Ei ole enää ketään, jota kohtaan hän voisi käyttää val; taansa. Häneltä on täydellisesti riistetty mahdollisuus pettää Ja turmella, mikä on ollut hänen ainoana ilonaan niin monien vuosisatojen aikana.

Kun profeetta Jesaja katsoi eteenpäin siihen aikaan, jolloin [161] saatanan valta kukistuu, hän huudahti: »Kuinka olet taivaalta pudonnut, sinä kointähti, aamuruskon poika! Kuinka olet maahan syösty, sinä kansojen kukistaja! Sinä sanoit sydämessäsi: ’Minä nousen taivaaseen, korkeammalle Jumalan tähtiä minä istuimeni korotan. — Minä nousen pilvien kukkuloille, teen itseni Korkeim-man vertaiseksi.’ Mutta sinut heitettiin alas tuonelaan, pohjimmaiseen hautaan. Jotka sinut näkevät, ne katsovat pitkään, tarkastavat sinua: ’Onko tämä se mies, joka järisytti maan, järkytti valtakunnat, joka teki maanpiirin erämaaksi ja hävitti sen kaupungit, joka ei päästänyt vankejansa kotiin?’» (Jes. 14:12-17).

Kuusi tuhatta vuotta saatanan kapinallinen toiminta on »järisyttänyt maata ». Hän »teki maanpiirin erämaaksi ja hävitti sen kaupungit », eikä hän »päästänyt vankejansa kotiin ». Kuuden tuhannen vuoden aikana hänen vanki-laansa on suljettu Jumalan lapsia, ja hän olisi pitänyt heitä vangittuina ikuisesti, ellei Kristus olisi murtanut hänen kahleitaan ja päästänyt vankeja vapauteen.

Jumalattomatkin ovat nyt saatanan vallan ulkopuolella. Pahojen enkeliensä kanssa hän jää miettimään synnin seurauksena [162] olleen kirouksen vaikutusta. »Kansojen kuninkaat kaikki lepäävät kunniassa kukin kammiossansa [haudassa]. Mutta sinä olet kaukana haudastasi, poisviskattuna niinkuin hylkyvesa —. Et sinä saa yhtyä heidän kanssaan hau-dassa, sillä sinä olet maasi hävittänyt, kansasi tappanut» (Jes. 14: 18-20).

Tuhat vuotta saatana kuljeskelee edestakaisin autioituneessa maassa katsellen Jumalan lakia vastaan suunnatun kapinansa seurauksia. Tänä aikana hänen kärsimyksensä ovat ankarat. Lankeemuksensa jälkeen hän ei alituisen toimintansa tähden ole sy-ventynyt ajattelemaan asiain tilaa. Mutta nyt häneltä on riistetty valta ja hänet on jätetty miettimään sitä osaa, jota hän on esittänyt sen jälkeen, kun hän alkoi kapinoida taivaan hallitusta vastaan, ja ajattelemaan levottomana pelottavaa tulevaisuutta, jolloin hänen täytyy kärsiä kaiken tekemänsä pahan tähden ja jolloin häntä rangaistaan niistä synneis-tä, joihin hän on muita johdattanut.

Jumalan kansalle saatanan vankeus tuottaa iloa ja riemua. Profeetta sanoo: »Sinä päivänä, jona Herra päästää sinut rauhaan vaivastasi, tuskastasi ja siitä kovasta työstä, jota sinulla teetettiin, sinä virität tämän pilkkalaulun Baabelin kuninkaasta [joka tässä edustaa saatanaa] ja sanot: ’Kuinka on käskijästä tullut loppu! — Herra on murtanut jumalattomain sauvan, valtiaitten vitsan, joka kiukussa löi kansoja, löi lakkaamatta, joka vihassa vallitsi kansakuntia, vainosi säälimättä’» (Jes. 14: 3-6).

Jumalattomien tuomio

Niinä tuhantena vuotena, jotka ovat ensimmäisen ja toisen ylösnousemuksen välillä, pidetään jumalattomien tuomio. Apostoli Paavali viittaa tähän tuomioon Kristuksen toista tulemista seuraavana tapahtumana, kun hän kirjoittaa: »Älkää sentähden lausuko mitään tuomiota, ennenkuin aika on, ennenkuin Herra tulee, joka myös on saattava valoon pi-meyden kätköt ja tuova ilmi sydänten aivoitukset » (1 Kor. 4: 5). Daniel todistaa, että vanhaikäisen tullessa »oikeus annettiin Korkeimman pyhille » (Dan. 7: 22). Tähän aikaan vanhurskaat hallitsevat kuninkaina ja Jumalan pap-peina. Johannes sanoo Ilmestyskirjassa: »Minä näin valtaistuimia, ja he istuivat niille, ja heille annettiin tuomiovalta.» »He tulevat olemaan Jumalan ja Kristuk-sen pappeja ja hallitsevat hänen kanssaan ne tuhannen vuotta» (Ilm. 20: 4, 6). Tähän aikaan »pyhät tulevat maailman tuomitsemaan », kuten Paavali on ennustanut (1 Kor. 6: 2, 3). Yhdessä Kristuksen kanssa he tuomitsevat ju-malattomat vertaillen heidän tekojaan lakikirjaan Raamattuun ja ratkaisten jokaisen henkilön asian sen mukaan, kuin hän ruumiissa ollessaan on tehnyt. Juma-lattomien kärsittäväksi tulevan rangaistuksen suuruus määrätään heidän tekojensa mukaan ja merkitään heidän nimensä kohdalle kuoleman kirjaan.

Kristus ja hänen kansansa tuomitsevat myös saatanan ja pahat enkelit. Sanoohan Paavali: »Ettekö tiedä, että me tulemme tuomit [163] semaan enkeleitä?» Ja Juudas selittää, että Herra »ne enkelit, jotka eivät säilyttäneet valta-asemaansa, vaan jättivät oman asumuksensa, pani pimeyteen iankaikkisissa kahleissa säilytettäviksi suuren päivän tuomioon» (Juud. 6).

Tuhannen vuoden päättyessä tapahtuu toinen ylösnousemus. Silloin jumalattomat herätetään kuolon unestaan, ja he tulevat Jumalan eteen heille kirjoitetun tuomion täytäntöönpanoa varten. Tämän mukaisesti sanotaan Ilmestyskirjassa vanhurskaiden ylösnousemusta koskevan kuvauksen jälkeen: »Muut kuolleet eivät vironneet eloon, ennenkuin ne tuhat vuotta olivat loppuun kuluneet. » Ja Jesaja sanoo jumalattomista: »Heidät kootaan sidottuina vankikuoppaan ja suljetaan vankeuteen; pitkän ajan kuluttua heitä etsiskellään» (Ilm. 20: 5; Jes. 24: 22). [164]

Luku 14—Taistelun lopputulos

Jumalattomien herättäminen

Tuhatvuotiskauden lopussa Kristus tulee jälleen maan päälle. Pe-lastettujen joukko ja enkelisaattue seuraavat häntä. Astuessaan alas pelottavassa majesteettiudessaan hän herättää jumalattomina kuolleet saamaan rangaistuksensa. Nämä tulevat esille mahtavana joukkona, lukemattomana niin kuin meren hiekka. Mikä suuri ero onkaan näiden ja ensimmäisessä ylösnousemuksessa herätettyjen välillä! Vanhurskaat olivat puetut katoamattomaan nuoruuteen ja kauneuteen, kun taas jumalattomissa näkyy sairauden ja kuoleman merkit.

Jokainen tuossa suunnattoman suuressa joukossa kääntyy katso-maan Jumalan Pojan kirkkautta. Yhteen ääneen jumalattomien joukko huudahtaa: »Siunattu olkoon hän, joka tulee Herran nimeen.» Nämä sanat eivät johdu rakkaudesta Jeesukseen. Totuuden voima pakottaa ne esille heidän vastahakoisilta huuliltaan. Kun jumalattomat nousevat haudastaan, heissä on sama vihamielisyys Kristusta kohtaan ja sama kapinan henki kuin sinne joutues-saankin. Heillä ei ole oleva uutta armonaikaa menneen elämänsä puutteellisuuksien korjaamiseen. Siitä ei olisi mitään hyötyä. Heidän rikollisen elämänsä aika ei ole pehmittänyt heidän sydäntään. Jos heille annettaisiin toinen koeaika, he käyttäisivät sen samalla tavalla kuin ensimmäisenkin vältellen Jumalan vaatimuksia ja lietsoen kapinaa häntä vastaan.

Uusi Jerusalem maan päällä

Kristus astuu alas Öljymäelle, mistä hän kuolleista nousemisensa jälkeen kohosi ylös ja missä enkelit uudistivat lupauksen hänen takaisintulostaan. Profeetta j sanoo: »Herra, minun Jumalani, tulee; kaikki pyhät sinun kanssa; si. » »Hänen jalkansa seisovat sinä päivänä Öljymäellä, joka on Jeru’ salemin edustalla itää kohti. Öljymäki halkeaa kahtia idästä länteen hyvin suureksi laaksoksi. » »Herra on oleva koko maan kuningas. Sinä päivänä on Herra oleva yksi ja hänen nimensä yksi» (Sak. 14: 5, 4, 9). Kun uusi Jerusä- [165] lem häikäisevässä kirkkaudessaan tulee alas taivaasta, se asettuu sitä varten puhdistetulle ja valmistetulle paikalle, ja Kristus ynnä hänen kansansa ja enkelit käyvät sisälle pyhään kaupunkiin.

Jumalattomien viimeinen hyökkäys

Nyt saatana valmistautuu viimeiseen suureen kamppailuun ylivallasta. Kun pimeyden ruhtinaalta oli riistetty valta eikä hän voinut jatkaa pettämistään, hän oli onneton ja masentunut, mutta kun ju-malattomina kuolleet nousevat ylös ja hän näkee tuon suunnattoman suuren joukon olevan hänen puolellaan, hänen toivonsa elpyy ja hän päättää jatkaa suurta taistelua. Hän järjestää kaikki kadotettujen joukot lippunsa alle ja koettaa niiden avulla toteuttaa suunnitelmansa. Jumalattomat ovat saatanan vankeja. Hylätessään Kristuksen he ovat alistuneet suuren kapinoitsijan hallintaan. He ovat valmiit hyväksymään hänen ehdotuksensa ja noudattamaan hänen käskyjään. Us-kollisena aikaisemmalle viekkaudelleen hän ei tunnusta itseään saatanaksi. Hän väittää olevansa ruhtinas, maailman oikea omistaja. jonka perintö on laittomasti riistetty häneltä. Hän esittää petetyille alamaisilleen itsensä pe-lastajaksi ja vakuuttaa heille, että hänen voimansa on tuonut heidät ulos haudasta ja että hän aikoo vapauttaa heidät mitä julmimmasta sortovallasta. Kristus ei ole läsnä, Ja saatana tekee ihmetöitä väitteittensä tueksi. Hän vahvistaa heikkoja sekä elähdyttää kaikkia omalla hengellään ja voimallaan. Hän ehdottaa, että he hänen johdollaan hyökkäisivät pyhien leiriä vastaan ja valtaisivat Jumalan kaupungin. Saatanallisella ilolla hän osoittaa niitä lukemattomia miljoonia, jotka ovat herätetyt kuoleman unesta, ja selittää, että hän heidän avullaan hyvin pystyy kukistamaan kaupungin ja voittamaan takaisin valtaistuimensa ja valtakuntansa.

Tuossa suunnattoman suuressa joukossa on paljon ennen veden-paisumusta eläneitä, korkean iän saavuttaneita ihmisiä, pitkiä ja lahjakkaita miehiä, jotka langenneiden enkelien valvontaan antautuneina omistivat kaiken tietonsa ja taitonsa itsensä korottamiseen, miehiä, joiden ihmeelliset saavutukset saattoivat maail-man jumaloimaan heidän nerouttaan mutta joiden julmuus ja vahingollinen kekseliäisyys maata turmelevina ja ihmisessä olevaa Jumalan kuvaa rumentavina saattoivat Jumalan perin pohjin hävittämään heidät maan päältä. Siellä on kuninkaita ja kenraaleja, jotka kukistivat kansakuntia, urhoollisia miehiä, jotka eivät koskaan kärsineet tappiota taistelussa, ylpeitä, kunnianhimoisia sotureita, joiden lähestyminen pani valta-kunnat vapisemaan. Kuolema ei ole aikaansaanut heissä mitään muutosta. Kun he nousevat haudastaan, he jatkavat ajatteluaan siitä, mihin se päättyi. Heitä johtaa sama voitonhimo, jonka vallassa he olivat kaatuessaan.

Saatana neuvottelee enkeliensä kanssa ja sitten näiden kuninkaiden, valloittajien ja suurmiesten [166] kanssa. He katsovat omalla puolellaan olevien lukumäärää ja voimaa sekä selittävät, että kaupungissa oleva joukko on pieni verrattuna heidän joukkoonsa ja että he voivat sen voittaa. He tekevät suunnitelmia uuden Jerusalemin rikkauksien ja loiston haltuunsa ottamista varten. Kaikki alkavat välittömästi valmistautua taiste-luun. Taitavat mekaanikot valmistavat taisteluvälineitä. Menestyksestään kuuluisat sotapäälliköt järjestävät sotataitoiset miehet komppanioihin ja osastoihin.

Viimein annetaan etenemiskäsky, ja lukematon joukko lähtee liikkeelle - sellainen armeija, jonka vertaista maalliset valloittajat eivät koskaan ole koonneet ja johon ei voi verrata kaikkien menneiden aikojen yhdistyneitä sota-voimia aina siitä lähtien, kun maan päällä alettiin sotia. Saatana, mahtavin sotureista, johtaa etujoukkoa, ja hänen enkelinsä yhdistävät voimansa tähän viimeiseen kamppailuun. Etujoukossa ovat kuninkaat ja sotaurhot, ja muu joukko seuraa suurina osastoina, joilla kullakin on oma johtajansa. Sotilaallisella täsmällisyydellä tiheät rivit etenevät maan murtuneen, epätasaisen pinnan yli Jumalan kaupunkia kohti. Jee-suksen käskystä uuden Jerusalemin portit suljetaan, samalla kun saatanan armeijat piirittävät kaupungin ja valmistautuvat hyökkäämään sitä vastaan.

Jumalan Pojan kruunaus

Nyt Kristus näyttäytyy jälleen vi-hollisilleen. Korkealla kaupungin yläpuolella on loistavasta kullasta tehdyllä perustuksella korkea ja ylhäinen valtaistuin. Tällä istuimella istuu Jumalan Poika, ja hänen ympärillään ovat hänen valtakuntansa alamaiset. Kristuksen voimaa ja ylevyyttä ei mikään kieli eikä kynä voi kuvailla. Iankaikkisen Isän kirkkaus ympäröi hänen Poikaansa. Hänen läsnäolonsa loisto täyttää pyhän kaupungin ja tulvii porttien ulkopuolelle valaisten hohteellaan koko maan.

Lähinnä valtaistuinta ovat ne, jotka kerran intoilivat saatanan asian puolesta mutta tulivat temmatuiksi kuin kekäleet tulesta ja jotka sen jälkeen ovat syvällä antaumuksella ja pyhällä innolla seuranneet Vapahtajaansa. Sitten tulevat ne, jotka valheen ja uskottomuuden keskellä kehittivät kristillisen luonteen, ne, jotka kunnioittivat Jumalan lakia, vaikka kristitty maailma selitti sen poistetuksi, sekä kaikkien aikojen miljoonat marttyyrit, jotka uskonsa tähden kärsivät marttyyrikuoleman. Ja näistä ulospäin on suuri joukko »kaikista kansanheimoista ja sukukunnista ja kansoista ja kielistä ». He seisovat »valtaistuimen edessä ja Karitsan edessä puettuina pitkiin valkeihin vaatteisiin» ja heillä on »palmut käsissään» (Ilm. 7: 9). Heidän taistelunsa on päättynyt, ja he ovat voittaneet. He ovat päättäneet juok-sunsa elämän kilparadalla ja saaneet voittopalkinnon. Palmut hei; dän käsissään ovat merkkeinä heidän voitostaan, ja valkeat vaatteet kuvaavat Kristuksen tahratonta vanhurskautta, joka nyt on heidän.

Pelastetut yhdistävät äänensä [167] ylistyslauluun, joka kaikuu ja kajahtelee taivaan holveissa: »Pelastus tulee meidän Jumalaltamme, joka valtaistuimella istuu, ja Karitsalta.» Samoin enkelit ja serafit yhtyvät kunnioittavaan palvontaan. Nähtyään saatanan voiman ja häijyyden pelastetut ymmärtävät paremmin kuin koskaan ennen, että vain Kristuksen voima saattoi tehdä heistä voittajia. Koko loistavassa joukossa ei ole ainoatakaan, joka pitäisi pelastusta omana ansionaan luullen voittaneensa omalla voimallaan ja hyvyydellään. Kukaan ei sano mitään omista teoistaan tai kärsimyksistään, vaan jokaisen laulun sisällyksenä, jokaisen ylistysvirren perusajatuksena on: »Pelastus tulee meidän Jumalaltamme ja Karitsalta.»

Jumalan Pojan lopullinen kruunaus tapahtuu taivaan ja maan kokoontuneiden asukkaiden läs-näollessa. Nyt korkeimmalla majesteettiudella ja vallalla varustettuna kuningasten Kuningas julistaa tuomion hänen hallitustaan vastaan kapinoiville ja panee toimeen oikeuden niitä kohtaan, jotka ovat rikkoneet hänen lakinsa ja sortaneet hänen kansaansa. Jumalan profeetta sanoo: »Minä näin suuren, valkean valtaistuimen ja sillä istuvaisen, jonka kasvoja maa ja taivas pakenivat, eikä niille sijaa löytynyt. Ja minä näin kuolleet, suuret ja pienet, seisomassa valtaistuimen edessä, ja kujat avattiin; ja avattiin toinen kuja. joka on elämän kirja, ja kuolleet tuomittiin sen perusteella» mitä kirjoihin oli kirjoitettu, tekojensa mukaan» (Ilm. 20: 11,

Viimeisen tuomion perusteiden paljastaminen

Kun asiakirjat avataan ja Jeesus katselee jumalattomia, nämä muistavat jokaisen synnin, minkä he ovat tehneet. He näkevät, missä heidän jalkansa poikkesivat pois puhtauden ja pyhyyden polulta ja miten pitkälle ylpeys ja vas-tahakoisuus veivät heidät Jumalan lain rikkomisessa. Houkuttelevat kiusaukset, joita he suosivat olemalla myötämielisiä syntiä kohtaan, väärin käytetyt siunaukset, Jumalan sanansaattajien halveksiminen, hylätyt varoitukset ja uppiniskaisen, katumattoman sydämen torjumat armon tarjoukset - kaikki tämä on heidän edessään kuin tulikirjäimin kirjoitettuna.

Valtaistuimen yläpuolella näkyy risti, ja kuin panoraamana näkyy Aadamin kiusaus ja lankeemus sekä suuren pelastussuunnitelman toisiaan seuraavat tapahtumat. Vapahtajan syntyminen vaatimattomissa olosuhteissa; hänen varhainen yksinkertainen ja kuuliainen elämänsä; hänen kasteensa Jordanissa; paasto ja kiusaus erämaassa; hänen julkinen toimintansa, joka ilmaisi ihmisille taivaan kallisarvoisimmat siu-naukset; rakkaudenja laupeudentöiden täyttämät päivät sekä vuorten yksinäisyydessä valvoen ja rukoillen vietetyt yöt; kateudesta, vihasta ja häijyydestä johtuneet salajuonet, joilla hänen hyvät työnsä palkittiin; pelottava, salaperäinen sieluntuska Getsemanessa koko maailman syntien musertavan painon alla; hänen kavaltamisensa raa’an roskajoukon käsiin; kauhun yön hirveät ta- [168] pahtumat - alistuva vanki rakkaimpien opetuslastensa hylkäämänä ja Jerusalemin kaduilla sää-limättömästi kuljetettuna; Jumalan Poika voitonriemuisesti esiteltynä Hannaalle, syytettynä ylimmäisen papin palatsissa, Pilatuksen tuomiosalissa sekä pelkurimaisen ja julman Herodeksen edessä, pilkattuna, häväistynä, piinattuna ja kuolemaan tuomittuna - kaikki tämä kuvataan elävästi.

Sitten levottomalle joukolle esi-tetään viimeiset tapahtumat: hil-jainen kärsijä kulkemassa Golga-talle, taivaan ruhtinas riippumassa ristillä, ylpeät papit ja ivallinen roskaväki pilkkaamassa häntä hänen kuolemantuskassaan, yliluon-nollinen pimeys, maanjäristys, haljenneet kalliot ja avautuneet haudat osoittamassa sitä hetkeä, jolloin maailman Lunastaja heitti henkensä.

Nämä kauheat tapahtumat esi-tetään sellaisina kuin ne olivat. Saatanalla, hänen enkeleillään ja alamaisillaan ei ole voimaa kääntää katsettaan tästä omien tekojensa kuvasarjasta. Jokainen mukana ollut muistaa suorittamansa osan. Herodes, joka surmautti Beetlehemin viattomat lapset saa-dakseen siten surmatuksi Israelin Kuninkaan; halpamainen Herodias, jonka rikollista sielua tahraa Johannes Kastajan veri; heikko, liehittelevä Pilatus; ivalliset sota-miehet; papit, hallitusmiehet ja raivostunut kansanjoukko, joka huusi: »Hänen verensä tulkoon meidän ja meidän lastemme pääl-le!» - kaikki näkevät rikoksensa hirvittävyyden. He koettavat tur-haan kätkeytyä hänen kasvojensa [169] [170] jumalalliselta majesteettiudelta niiden loistaessa aurinkoa kirkkaammin, samalla kun pelastetut heittävät kruununsa Vapahtajan jalkojen juureen huudahtaen: »Hän kuoli minun edestäni! »

Lunastettujen suuren joukon keskellä ovat Kristuksen apostolit: sankarillinen Paavali, innokas Pietari, rakastettu ja rakastava Johannes ja heidän uskolliset veljensä sekä heidän kanssaan mart-tyyrien suuri joukko, kun taas heidän vainoojansa, vangitsijansa ja surmaajansa ovat kaikkien tur-meltuneiden ja saastaisten kanssa kaupungin muurin ulkopuolella. Siellä on Nero, tuo julma ja paheellinen hirviö, katsomassa niiden iloa ja korotusta, joita hän kerran kidutti ja joiden suuresta tuskasta hän sai saatanallista nautintoa. Hänen äitinsäkin on siellä todistamassa oman työnsä tulosta: hän näkee, kuinka se paha luonne, minkä hän jätti pojalleen perinnöksi, ja ne intohimot, joita hän elvytti vaikutuksel-laan ja esimerkillään, ovat tuottaneet hedelmää rikoksissa, jotka herättivät kauhua kaikkialla maailmassa.

Siellä on paavillisia pappeja ja prelaatteja, jotka väittivät olevansa Kristuksen lähettiläitä mutta jotka käyttivät kidutuspenkkiä, vankilaa ja polttoroviota hallitakseen Jumalan lasten omaatuntoa. Siellä ovat ne ylpeät paavit, jotka korottivat itsensä Jumalan yli ja rohkenivat muuttaa Korkeimman lakia. Noiden kirkon isinä esiintyneiden miesten on tehtävä Jumalalle tili, josta he mielellään vapautuisivat. Liian myöhään he huomaavat, että kaikkitietävä Jumala on kiivas lakinsa puolesta eikä suinkaan jätä syyllistä ran-kaisematta. He käsittävät nyt, että Kristus pitää kärsivän kansansa asiaa omana asianaan, ja tuntevat selvästi, mitä merkitsevät hänen sanansa: »Kaikki, mitä olette tehneet yhdelle näistä minun vähimmistä veljistäni, sen te olette tehneet minulle» (Matt. 25: 40).

Koko jumalaton maailma on Jumalan tuomioistuimen edessä syytettynä valtiorikoksesta taivaan hallitusta vastaan. Syytetyillä ei ole mitään esitettävänä puolustuksekseen. Heidän rikostaan ei voida antaa anteeksi ja heidän rangaistuksekseen julistetaan iankaikkinen kuolema.

Jumalattomat tunnustavat tuomionsa oikeaksi

Nyt on kaikille selvää, ettei synnin palkka ole suuri riippumattomuus ja iankaikkinen elämä vaan orjuus, turmio ja kuolema. Jumalattomat näkevät, mitä he ovat menettäneet kapinoimisensa tähden. Kun heille tarjottiin iankaikkista ja määrätöntä kirkkautta, he väheksyivät sitä, mutta miten toivottavalta se nyt näyttääkään. »Kaiken tämän minä olisin voinut saada », huutaa kadotettu sielu, »mutta minä halusin siirtää nämä asiat kauas itsestäni. Voi outoa lumousta! Minä olen vaihtanut rauhan, onnen ja kunnian kurjuuteen, häpeään ja epätoi-voon.» Kaikki näkevät, että heidän poissulkemisensa taivaasta on oikeudenmukaista. He ovat elämällään julistaneet: »Me emme tahdo, että tämä Jeesus meitä hal- [171] litsisi.»

Kuin hurmaantuneina jumalattomat ovat katselleet Jumalan Pojan kruunausta. He näkevät hänen käsissään Jumalan lain taulut, käskyt, joita he ovat halveksineet ja rikkoneet. He näkevät ja kuulevat pelastettujen ihmettelyn, ihailun ja syvän kunnioituksen ilmaisut. Kun sointuvien sävelten aallot vyöryvät kaupungin ulkopuolella olevien joukkojen yli, kaikki huudahtavat yhteen ääneen: »Suuret ja ihmeelliset ovat sinun tekosi, Herra Jumala, Kaikkivaltias; vanhurskaat ja totiset ovat sinun tiesi, sinä kansojen kuningas » (Ilm. 15: 3). Heittäytyen kasvoilleen maahan he palvovat elämän Ruhtinasta.

Saatana näyttää lamautuneelta, kun hän katselee Kristuksen kunniaa ja ylevyyttä. Hän joka kerran oli suojaava kerubi, muistaa, mistä hän on langennut. Kuinka muuttunut ja kurja loistava serafi, »aamuruskon poika » onkaan! Hänet on iäksi suljettu pois siitä neuvostosta, missä häntä kerran kunnioitettiin. Hän näkee nyt toisen seisovan lähellä Isää ja verhoavan hänen kirkkauttaan. Hän on nähnyt kookkaan, ulkomuodoltaan majesteettisen enkelin asettavan kruunun Kristuksen päähän ja hän tietää, että tämän enkelin korkea asema olisi voinut olla hänen.

Hän muistaa viattomuutensa ja puhtautensa kodin sekä sen rauhan ja tyytyväisyyden, mikä hänellä oli, kunnes hän alkoi napista Jumalaa vastaan ja kadehtia Kristusta. Hänen syytöksensä, hänen kapinansa, hänen petoksensa voittaakseen enkelien myötätunnon ja kannatuksen sekä hänen itsepintainen kieltäytymisensä tekemästä parannusta silloin, kun Jumala olisi antanut hänelle anteeksi - kaikki tämä tulee elävänä hänen eteensä. Hän ajattelee työtään ihmisten keskuudessa ja sen seurauksia: ihmisten vihaa toisiaan kohtaan, hirvittävää elämän tuhoamista, valtakuntien syntyä ja häviötä, valtaistuinten kukistumista sekä kapinain, sotien ja vallankumousten pitkää sarjaa. Hän muistaa jatkuvasti yrityksensä vastustaa Kristuksen työtä ja syöstä ihmiset yhä syvemmälle turmioon. Hän näkee, että hänen helvetilliset salahankkeensa eivät ole voineet tuhota niitä, jotka ovat panneet luottamuksensa Jeesukseen. Kun saatana katselee valta-kuntaansa, työnsä hedelmää, hän näkee vain epäonnistumista ja häviötä. Hän on johtanut ihmisjoukot uskomaan, että Jumalan kaupunki olisi heille helppo saalis, mutta hän tietää sen olevan val-hetta. Suuren taistelun jatkuessa hän on kärsinyt tappion toisensa jälkeen ja hänet on pakotettu antautumaan. Hän tuntee sangen hyvin iankaikkisen Jumalan voiman ja majesteettiuden.

Suuren kapinoitsijan tarkoituksena on aina ollut itsensä vanhurskauttaminen ja Jumalan hallituksen osoittaminen syypääksi kapinaan. Tähän päämäärään hän on pyrkinyt erinomaisen ymmärryk-sensä kaikella voimalla. Hän on toiminut harkitusti ja järjestelmällisesti sekä ihmeteltävällä menestyksellä johtaen suuret joukot hyväksymään hänen selityksensä suuresta taistelusta, jota on niin kauan käyty. Vuosituhansia tämä [172] salaliiton johtaja on pettänyt ihmisiä esittämällä valhetta totuutena. Mutta on tullut aika, jolloin kapina on määrä lopullisesti kukistaa sekä saatanan historia ja luonne tehdä tunnetuksi. Viimeisessä suuressa yrityksessään syös-tä Kristus valtaistuimeltaan, tuhota hänen kansansa ja valloittaa Jumalan kaupunki suuri pettäjä on tullut täysin paljastetuksi. Ne, jotka ovat liittyneet häneen, näkevät hänen asiansa kärsineen täydellisen vararikon. Kristuksen seuraajat ja uskolliset enkelit näkevät, miten laajaperäisiä hänen salahankkeensa Jumalan hallitusta vastaan ovat olleet. Kaikki inhoavat häntä.

Saatana näkee, että hänen tahallinen kapinansa on tehnyt hänet taivaaseen sopimattomaksi. Hän on totuttanut itsensä taistelemaan Jumalaa vastaan. Taivaan puhtaus, rauha ja sopusointu olisivat hänelle tuskallisinlta kidutusta. Hänen syytöksensä Jumalan laupeutta ja oikeutta vastaan on nyt vaiennettu. Kaikki moite, mitä hän on yrittänyt kohdistaa Jumalaan, kohdistuu häneen itseensä. Saatana kumartuu nyt maahan ja tunnustaa tuomionsa oikeaksi.

Jumalan oikeudenmukaisuus toteen näytetty

»Kuka ei pelkäisi, Herra, ja ylistäisi sinun nimeäsi? Sillä sinä yksin olet Pyhä; sillä kaikki kansat tulevat ja kumartavat sinua, koska sinun vanhurskaat tuomiosi ovat julki tulleet » (Ilm. 15: 4). Jokainen totuutta ja erhettä koskeva kysymys kauan kestäneessä taistelussa on nyt tullut selvitetyksi. Kapinan seuraukset, Jumalan lain syrjäyttämisen hedelmät, ovat paljastetut kaikkien älyllisten olentojen nähtäviksi. Jumalan hallituksen kanssa ristiriidassa olevan saatanan hallituksen aikaansaannokset on esitetty koko maailmankaikkeudelle. Saatanan ovat tuominneet hänen omat työnsä. Jumalan viisaus, oikeus ja hyvyys ovat täydellisesti tulleet toteen näytetyiksi. Nyt nähdään, että kaikki hänen tekonsa suuressa taistelussa ovat toimitetut hä-nen kansansa iankaikkiseksi parhaaksi ja kaikkien hänen luomiensa maailmain hyödyksi. »Kaikki sinun tekosi ylistävät sinua, Herra, ja sinun hurskaasi kiittävät sinua » (Ps. 145: 10). Synnin historia on kaikessa iankaikkisuudessa oleva todistuksena siitä, että kaikkien luotujen olentojen onni on läheisessä yhteydessä Jumalan lain olemassaoloon. Suuren taistelun kaikki tapahtumat silmäinsä edessä koko maailmankaikkeus, sekä uskolliset että kapinalliset, julistaa yh-teen ääneen: »Vanhurskaat ja totiset ovat sinun tiesi, sinä kansojen Kuningas. »

Koko maailmankaikkeudelle on selvästi esitetty se suuri uhraus, minkä Isä ja Poika ovat tehneet ihmisen hyväksi. On tullut aika, jolloin Kristus ottaa laillisen asemansa ja saa kunnian yli kaikkien hallitusten ja valtojen ja nimienSen hänelle tarjona olevan ilon tähden, että hän oli saattava pal; jon lapsia kirkkauteen, hän karsi ristin häpeästä välittämättä. niin käsittämättömän suuret kuin [173] suru ja häpeä olivatkin, ovat ilo ja kunnia vieläkin suuremmat. Hän katselee pelastettuja uudistuneina hänen oman kuvansa kaltaisuuteen, jokaisen sydämen kantaessa jumalallisuuden täydellistä leimaa ja kaikkien kasvojen heijastaessa heidän Kuninkaansa kuvaa. Hän näkee heissä sielunsa vaivan tuloksen ja on tyydytetty. Sitten hän julistaa niin voimakkaalla äänellä, että sen kuulevat sekä vanhurskaiden että jumalattomien kokoontuneet joukot: Katsokaa minun vereni ansiota! •Näiden puolesta minä kärsin, näiden edestä minä kuolin, jotta he saisivat olla minun kanssani halki ikuisten aikojen.» Ja valtaistuimen luona olevasta valkopukuisesta joukosta kohoaa ylistyslaulu: »Karitsa, joka on teurastettu, on arvollinen saamaan voiman ja rikkauden ja viisauden ja väke-vyyden ja kunnian ja kirkkauden ja ylistyksen» (Ilm. 5: 12).

Jumalattomien loppu

Vaikka saatanan on ollut pakko tunnustaa Jumalan oikeudenmukaisuus ja kumartua Kristuksen ylivallan edessä, hänen luonteensa on kuitenkin muuttumaton. Kapinahenki puhkeaa jälleen esiin niin kuin mahtava tulva. Täynnä raivoa hän päättää jatkaa suurta taistelua. On tullut aika ryhtyä [174] viimeiseen epätoivoiseen kamppailuun taivaan Kuningasta vastaan. Hän syöksyy alamaistensa keskelle, ja koettaa valaa heihin omaa raivoaan ja yllyttää heitä äkilliseen hyökkäykseen. Mutta kaikista niistä lukemattomista ihmisistä, jotka hän on houkutellut kapinaan, ei nyt ainoakaan tunnusta hänen valta-asemaansa. Hänen valtansa on loppunut. Jumalattomat ovat täynnä vihaa Jumalaa kohtaan niin kuin saatanakin, mutta he näkevät asiansa toivottomaksi, että he eivät voi voittaa Jumalaa. Heidän raivonsa syttyy saatanaa kohtaan ja niitä kohtaan, jotka ovat olleet hänen asiamiehinään pettämisessä, ja saatanallisella raivolla he hyökkäävät näiden kimppuun.

Herra sanoo: »Koska omasta mielestäsi olet Jumalan vertainen, sentähden, katso, minä tuon sinun kimppuusi muukalaiset, julmimmat pakanoista; he paljastavat miekkansa sinun viisautesi kauneutta vastaan ja häpäisevät sinun ihanuutesi. He syöksevät sinut alas kuoppaan. » »Minä hävitän sinut, suojaava kerubi, pois säihkyväin kivien keskeltä. Minä viskaan sinut maahan, annan sinut alttiiksi kuninkaalle, heidän silmänherkukseen. - Minä panen sinut tuhaksi maahan kaikkien silmäin edessä, jotka sinut näkevät. - Kauhuksi sinä tu-let, eikä sinua enää ole, hamaan ikiaikoihin asti» (Hes. 28: 6-8; 16-19, engl. käännöksen mukaan).

»Kaikki taistelun pauhussa tallatut sotakengät ja verellä tahratut vaipat poltetaan ja tulella kulutetaan.» »Sillä Herra on vihastunut kaikkiin kansoihin ja kiivastunut kaikkiin heidän joukkoihinsa; hän on vihkinyt heidät tuhon omiksi, jättänyt heidät teurastettaviksi.» »Hän antaa sataa jumalattomien päälle pauloja, tulta ja tulikiveä; polttava tuuli on heidän maljansa osa » (Jes. 9: 4; 34: 2; Ps. 11: 6). Jumalan tuli lankeaa taivaasta. Maa aukenee. Sen syvyyksiin kätketyt aseet vedetään esiin. Kuluttavat liekit leimahtavat jokaisesta avautuneesta halkeamasta. Kalliotkin ovat ilmitulessa. On tullut se päivä, joka palaa kuin pätsi. Alkuaineet hajoavat kuumuudesta, ja maa ja kaikki, mitä siihen on tehty, palavat (Mal. 4: 1; 2 Piet. 3: 10). Maan pinta näyttää yhdeltä ainoalta sulaneelta massalta, suunnatto-man suurelta kiehuvalta tulijärveltä. Se on jumalattomain ihmisten tuomion ja kadotuksen päivä. »Sillä Herralla on koston päivä, maksun vuosi Siionin asian puolesta » (Jes. 34: 8).

Jumalattomat saavat rangaistuksensa maan päällä (Sanani. ll; 31). He »ovat oljenkorsia; ja heidät polttaa se päivä, joka tuleva on, sanoo Herra Sebaot» (Mal. 4: 1). Jotkut tuhoutuvat silmänrä-päyksessä, kun taas toiset kärsivät monta päivää. Kaikki saavat rangaistuksen »tekojensa naukaan ». Kun vanhurskaiden synnit on siirretty saatanalle, hänen täytyy kärsiä, ei ainoastaan oman kapinansa tähden, vaan myös kaikkien niiden syntien tähden, joita hän on saanut Jumalan kansan te-kemään. Hänen rangaistuksensa on oleva paljon suurempi kuin niiden, jotka hän on pettänyt. Kun kaikki hänen eksyttämänsä ovat [175] tuhoutuneet, hänen täytyy vielä elää ja kärsiä. Mutta puhdistavissa liekeissä tuhoutuvat lopulta kaikki jumalattomat, sekä juuri että oksat - saatana on juuri ja hänen seuraajansa ovat oksia. He ovat kärsineet lain täydellisen rangaistuksen. Oikeuden vaatimukset ovat täytetyt. Taivas ja maa, jotka tätä katselevat, julistavat, että Herra on vanhurskas.

Saatanan hävitystyö on ikuisiksi ajoiksi päättynyt. Kuusi tuhatta vuotta hän on toiminut mielensä mukaan, täyttänyt maan kurjuudella ja aiheuttanut surua koko maailmankaikkeudelle. Koko luo-makunta on yhdessä huoannut ja ollut synnytystuskissa. Nyt luodut olennot ovat ainiaaksi vapautetut saatanan läsnäolosta ja kiusauksista. »Kaikki maa on saanut le-von ja rauhan, he [vanhurskaat] puhkeavat riemuun » (Jes. 14: 7). Riemullinen voitonhuuto kohoaa kaikkialta uskollisesta maailmankaikkeudesta. »Ikäänkuin kansan paljouden äänen ja ikäänkuin paljojen vetten pauhinan ja ikäänkuin suuren ukkosenjylinän» kuullaan sanovan: »Halleluja! Sillä Herra, meidän Jumalamme, Kaikkivaltias, on ottanut hallituksen» (Ilm. 19; 6).

Maan ollessa hävittävän tulen peittämänä vanhurskaat ovat turvattuina pyhässä kaupungissa. Niihin, joilla on ollut osa ensimmäisessä ylösnousemuksessa, toisella kuolemalla ei ole valtaa. Samalla kun Jumala on jumalattomille kuluttava tuli, hän on omalle kansalleen aurinko ja kilpi (Ilm. 20:6; Ps. 84:12).

»Ja minä näin uuden taivaan ja uuden maan; sillä ensimmäinen taivas ja ensimmäinen maa ovat kadonneet » (Ilm. 21: 1). Se tuli, joka kuluttaa jumalattomat, puhdistaa maan. Kaikki kirouksen jäljet katoavat. Ei tule olemaan mitään ikuisesti palavaa helvettiä muistuttamassa lunastetuille synnin kauheista seurauksista.

Ristiinnaulitsemisen merkit

Jää vain yksi muistuttaja: meidän Lunastajamme tulee aina kantamaan ristiinnaulitsemisensa merkkejä. Hänen haavoitetussa päässään, hänen kyljessään sekä hänen käsissään ja jaloissaan ovat ne ainoat merkit, jotka muistuttavat synnin julmasta työstä. Katsellessaan Kristusta hänen kirkkaudessaan profeetta sanoo: »Hänestä [engl. käänn. muk.: Hänen kyljestään] käyvät säteet joka ta-holle; se on hänen voimansa verho» [engl. käänn. muk.: kätkö] (Hab. 3: 4). Lävistetyssä kyljessä, mistä vuoti se punainen virta, joka sovitti ihmiset Jumalan kanssa, on Vapahtajan kunnia ja »hänen voimansa kätkö ». Hän, joka on »voimallinen auttamaan » lunastustyön uhrin kautta, oli myös voimallinen harjoittamaan oikeutta Jumalan armon hylkääjiä kohtaan. Hänen alennuksensa merkit ovat hänen korkein kunniansa. Golgatalla saadut haavat tulevat kautta ikuisten aikojen julistamaan hänen kiitostaan ja hänen voimaansa.

Pelastettujen perintö

»Ja sinä Karjatorni, tytär Siionin kukkula! Sinun luoksesi on tuleva, [176] on saapuva entinen hallitus» (Miika 4: 8). On tullut se aika, jota pyhät ovat kaivaten odottaneet aina siitä lähtien, kun leimuava miekka esti ensimmäisen ihmisparin pääsemästä Eedeniin - lunastetun omaisuuden takaisin saamisen aika (Ef. 1: 14). Maa, joka alkuaan annettiin ihmiselle hänen valtakunnakseen mutta jonka hän kavalsi saatanan käsiin ja jota tuo mahtava vihollinen niin kauan on hallinnut, on voitettu takaisin suuren pelastussuunnitelman avulla. Kaikki, mitä menetettiin synnin kautta, on hankittu takaisin. »Näin sanoo Herra, - -joka on valmistanut maan ja tehnyt sen; hän on sen vahvistanut, ei hän sitä autioksi luonut, asuttavaksi hän sen valmisti» (Jes. 45:18). Jumalan alkuperäinen tarkoitus maan luomisessa täyttyy, kun siitä tulee pelastettujen ikuinen asuinpaikka. »Vanhurskaat peri-vät maan ja asuvat siinä iankaikkisesti» (Ps. 37: 29).

Pelko siitä, että tuleva perintö näyttää liian aineelliselta, oli saattanut monet hengellistyttämään juuri ne totuudet, jotka johtavat meitä ajattelemaan sitä kotinam [177] me. Kristus vakuutti opetuslapsilleen, että hän meni valmistamaan heille sijaa Isänsä kodissa. Ne, jotka vastaanottavat Jumalan sanan opetukset, eivät ole aivan tietämättömiä taivaallisesta kodista. Ja kuitenkin Jumala on valmistanut niille, jotka häntä rakastavat, sellaista, »mitä silmä ei ole nähnyt eikä korva kuullut, mikä ei ole ihmisen sydämeen noussut» (1 Kor. 2: 9). Ihmiskieli ei kykene kuvailemaan vanhurskaiden palkkaa. Sen tulevat tuntemaan vain ne, jotka näkevät sen. Rajoitettu mieli ei voi käsittää Jumalan paratiisin ihanuutta.

Raamatussa kutsutaan pelastettujen perintöä maaksi (Hebr. 11: 14-16). Siellä taivaallinen Paimen johtaa laumaansa elävien vesien lähteille. Elämän puu antaa hedelmänsä joka kuukausi, ja puun lehdet ovat kansojen tervehtymiseksi. Siellä on ikuisesti juok-sevia virtoja, kirkkaita kuin kristalli, ja niiden varsilla huojuvat Puut heittävät varjonsa poluille, jotka on tehty Herran lunastetuilleSiellä vaihtelevat laajat tasangot ja kauniit kunnaat, ja Jumalan vuoret kohottavat korkeat huippunsa taivasta kohti. Näillä rauhallisilla tasangoilla, elävien Virtojen varsilla, Jumalan lapset, jotka niin kauan ovat kulkeneet matkalaisina, löytävät kodin.

»Minun kansani asuu rauhan pajoissa, turvallisissa asunnoissa, huolettomissa lepopaikoissa.» »Ei kuulu enää väkivaltaa sinun maassasi, ei tuhoa, ei turmiota sinun rajojesi sisällä, ja sinä kutsut Pelastuksen muuriksesi ja kiitokin portiksesi. » »He rakentavat oja ja asuvat niissä, he istutta-676 vat viinitarhoja ja syövät niiden hedelmät; he eivät rakenna muitten asua, eivät istuta muitten syödä —. Minun valittuni kuluttavat itse kättensä työn» (Jes. 32: 18; 60:18; 65:21, 22).

Siellä »erämaa ja hietikko iloitsee, aromaa riemuitsee ja kukoistaa kuin lilja». »Orjantappurain sijaan on kasvava kypressejä, nokkosten sijaan on kasvava myrttipuita.» »Silloin susi asuu karitsan kanssa, ja pantteri makaa vohlan vieressä; — ja pieni poikanen niitä paimentaa.» »Ei missään minun pyhällä vuorellani tehdä pahaa eikä vahinkoa», sanoo Herra (Jes. 35:1; 55:13; 11: 6, 9).

Taivaan ilmapiirissä ei voi olla kärsimystä. Siellä ei ole enää kyyneleitä, ei hautajaissaattoja eikä surumerkkejä. »Eikä kuolemaa ole enää oleva, eikä murhetta eikä parkua eikä kipua ole enää oleva, sillä kaikki entinen on mennyt.» »Eikä yksikään asukas sano: ’Minä olen vaivanalainen.’ Kansa, joka siellä asuu, on saanut syntinsä anteeksi» (Ilm. 21: 4; Jes. 33: 24).

Siellä on uusi Jerusalem, kirkastetun uuden maan pääkaupunki, joka on »kaunis kruunu» Herran kädessä ja »kuninkaallinen otsakoriste» Jumalan kädessä. Siinä on »Jumalan kirkkaus»; sen hohto on »kaikkein kalleimman kiven kaltainen, niinkuin kristallinkirkas jaspiskivi. » »Ja kansat tulevat vaeltamaan sen valkeudessa, ja maan kuninkaat vievät sinne kunniansa.» Herra sanoo: »Minä iloitsen Jerusalemista ja riemuitsen kansastani. » »Katso, Jumalan maja ihmisten keskellä! Ja hän on asuva heidän keskellän- [178] sä, ja he ovat hänen kansansa, ja Jumala itse on oleva heidän kanssaan, heidän Jumalansa» (Jes. 62: 3; Ilm. 21: 11, 24; Jes. 65: 19; Ilm. 21:3).

Jumalan kaupungissa ei ole yötä. Kukaa»n ei tarvitse eikä kaipaa lepoa. Kukaan ei väsy tehdessään Jumalan tahtoa ja ylistäessään hänen nimeänsä. Asukkaat tuntevat aina aamun virkeyttä tarvitsematta pelätä sen koskaan loppuvan. »Eivätkä he tarvitse lampun valoa eikä auringon valoa, sillä Herra Jumala on valaiseva heitä» (Ilm. 22: 5). Auringon valon tekee tarpeettomaksi kirkkaus, joka ei ole tuskallisen häi-käisevä mutta joka kuitenkin mittaamattomasti ylittää keskipäivän valoisuuden. Jumalan ja Karitsan kirkkaus täyttää pyhän kaupungin heikentymättömällä valolla. Pelastetut vaeltavat ikuisen päivän auringottomassa kirkkaudessa.

»Mutta temppeliä minä en siinä nähnyt; sillä Herra Jumala, Kaikkivaltias, on sen temppeli» (Ilm. 21: 24). Jumalan lapset saavat olla avoimessä yhteydessä Isän ja Pojan kanssa. »Nyt me näemme kuin kuvastimessa, arvoituksen tavoin» (1 Kor. 13: 12). Me näemme Jumalan kuvan kuin kuvastimesta heijastuneena luonnon toiminnoissa ja hänen menettelyssään ihmisten suhteen, mutta silloin me näemme hänet kasvoista kasvoihin ilman himmentävää vä-liverhoa. Me seisomme hänen edessään ja katselemme hänen kasvojensa kirkkautta.

»Silloin minä olen tunteva täy-dellisesti, niinkuin minut itsenikin täydellisesti tunnetaan.» Rakkautta ja myötätuntoa, jotka Jumala itse on sieluun istuttanut, voidaan siellä osoittaa mitä aidoimmalla ja suloisimmalla tavalla. Puhdas yhteiskunta pyhine olentoineen, sopusointuinen seurustelu pyhien enkelien ja kaikkien aikojen uskollisten kanssa, jotka ovat pesseet vaatteensa ja valkaisseet ne Karitsan veressä, ja ne pyhät siteet, jotka liittävät yhteen taivaissa ja maan päällä olevan perheen (Ef. 3: 15), kaikki nämä osaltaan lisäävät pelastettujen onnea.

Siellä kuolemattomat olennot tulevat ehtymättömällä ihastuksella tutkistelemaan luovan voiman ihmeitä ja lunastavan rakkauden salaisuuksia. Siellä ei ole julmaa, petollista vihollista, joka kiusasi unohtamaan Jumalan. Jokaisen sielunvoimat kasvavat ja jokaisen kyvyt lisääntyvät. Tiedon hankkiminen ei väsytä mieltä eikä uuvuta voimia. Siellä voidaan panna täytäntöön mitä suurenmoisimpia yrityksiä, siellä toteutuvat ylevimmät toiveet ja siellä onnistuvat korkeimmatkin pyrkimykset. Yhä kohoaa uusia korkeuksia saavutettaviksi, uusia ihmeitä ihailtaviksi, uusia totuuksia tajuttaviksi ja uusia tarkoitusperiä hengen, sielun ja ruumiin voimien elvyttämiseksi.

Kaikki maailmankaikkeuden rikkaudet ovat pelastettujen va- [179] [180] päästi tutkittavina. Kuolevaisuuden kahleista vapaina he lentävät väsymättä kaukaisiin maailmoihin - maailmoihin, jotka värisivät surusta, kun katselivat ihmiskunnan kurjuutta, ja kaikuivat ilolauluista, kun saivat tiedon sielun pelastumisesta. Sanomattoman ihastuneina maan lapset tutustuvat lankeamattomien olentojen iloon ja viisauteen. He osallistuvat tiedon ja viisauden aarteista, jotka on saavutettu pitkien aikakausien kuluessa tutkimalla Jumalan töitä. Himmentymättömin silmin he katselevat luomakunnan kirkkautta - aurinkoja ja tähtiä ja maailmanjärjestelmiä, jotka kaikki kiertävät niille määrätyssä järjestyksessä Jumalan valtaistuinta. Kaikkiin kappaleihin pienimmistä suurimpiin saakka on kirjoitettu Luojan nimi, ja kaikissa niissä ilmenevät hänen voimansa rikkaudet.

Ikuisuuden vuosien vieriessä tulee esiin runsaammin ja yhä kirkkaampia Jumalan ja Kristuksen ilmestyksiä. Tiedon karttuessa lisääntyvät myös rakkaus, kunnioitus ja onni. Mitä paremmin ihmiset oppivat tuntemaan Jumalaa, sitä enemmän he ihailevat hänen luonnettaan. Kun Jeesus avaa hei-dän eteensä lunastuksen rikkaudet ja ihmeelliset saavutukset suuressa taistelussa saatanaa vastaan, lunastettujen sydän täyttyy yhä palavammalla rakkaudella, ja yhä ihastuneempina he helähdyttävät kultaharppujaan, enkelijoukon, luvultaan kymmenentuhatta kertaa kymmenentuhatta ja tuhat kertaa tuhat, yhdistäessä äänensä mahtavaan ylistyslauluun.

»Ja kaikkien luotujen, jotka ovat taivaassa ja maan päällä ja maan alla ja meren päällä, ja kaikkien niissä olevain minä kuulin sanovan: ’Hänelle, joka valtaistuimella istuu, ja Karitsalle ylistys ja kunnia ja kirkkaus ja valta aina ja iankaikkisesti!’» (Ilm. 5:13).

Suuri taistelu on päättynyt. Syntiä ja syntisiä ei enää ole. Koko maailmankaikkeus on puhdas. Sama sopusoinnun ja ilon sykintä tuntuu läpi koko suuren luomakunnan. Hänestä, joka loi kaiken, virtaa elämää, valoa ja iloa rajattoman avaruuden kaikkiin maailmoihin. Pienimmästä atomista suurimpaan maailmaan kaikki oliot, elolliset ja elottomat, julistavat himmentämättömässa kauneudessaan ja täydellisessä ilossaan, että Jumala on rakkaus.