Sinovi I Kćeri Božje

Ellen G. White

Copyright © 2021, Ellen G. White Estate, Inc.

1. Information about this Book

2. PREDGOVOR

3. januar—MI SMO SINOVI I KĆERI BOŽJE

1. I stvori Bog čoveka po obličju svojemu, 1 januar

2. Da se nazovemo sinovima Božjim, 2. januar

3. Kada se pokaže, bićemo kao i On, 3. januar

4. Da budemo čisti kao Hristos što je čist, 4. januar

5. Bog je poslao svoga Sina da umre da bismo mogli da živimo, 5. januar

6. Ta sila nam je data da bismo postali sinovi Božji, 6. januar

7. Crkva uživa najvišu Božju naklonost, 7. januar

8. Mi smo Božji sinovi i kćeri, 8. januar

9. Ako smo deca i naslednici smo, 9. januar

10. On zna naše potrebe i pre nego što se molimo, 10. januar

11. Svaki dobri dar dolazi od Njega, 11. januar

12. On pokazuje svoju ljubav prema nama, 12. januar

13. On je blizu svih koji Ga traže, 13. januar

14. Enoh, Božji sin, hodio je s Ocem, 14. januar

15. Hristos je obličje Očevog bića, 15. januar

16. Ako sagresimo, On nas zastupa na nebesima, 16. januar

17. Verovati u Njega znači imati večni život, 17. januar

18. On zna kako da nam pomogne u iskušenjima, 18. januar

19. On je jači i moćniji od našeg suparnika, 19. januar

20. On je utelovljena istina, 20. januar

21. On je uvek pred nama, nećemo posmuti, 21. januar

22. On vodi sinove Božje, 22. januar

23. On nas vodi u svaku istinu, 23. januar

24. On nas poučava, 24. januar

25. On donosi mudrost i razum, 25. januar

26. On daje rodove Duha, 26. januar

27. Duh oživljava, 27. januar

28. On govori onima koji Ga slušaju, 28. januar

29. Bezbrojni anđeli su spremni da nam pomognu, 29. januar

30. Oni služe naslednicima spasenja, 30. januar

31. Oni se stalno penju i spuštaju po nebeskim lestvama, 31. januar

4. februar—MI SMO POSLUŠNI OČEVOM ZAKONU LJUBAVI

1. Zapovesti su verne, 1. februar

2. Božji zakon je savršen, 2. februar

3. Zakon je svet, pravedan i dobar, 3. februar

4. Zakon je istinit i pravedan, 4. februar

5. Poslušati smesta znači dobiti obilne blagoslove, 5. februar

6. U domu, 6. februar

7. U zakonu je snaga svih naroda, 7. februar

8. Zakon je radost srcu i prosvetljenje očima, 8. februar

9. Uredbe su nam date da bi nam uvek bilo dobro, 9. februar

10. Imamo sigurnost u večni život, 10. februar

11. Hristos je uzvisio Zakon i učinio ga slavnim, 11. februar

12. Ljubav treba da se ispuni u našem životu, 12. februar

13. Zakon ljubavi napisan u našem srcu, 13. februar

14. Treba da ljubimo Gospoda svim srcem svojim, 14. februar

15. Ljubićemo svoje bližnje kao sebe, 15. februar

16. Pokazati milost hiljadama onih koji ljube Božji zakon, 16. februar

17. Volimo Božje zapovesti više od zlata, 17. februar

18. Hristos je došao na Zemlju da ispuni Zakon, 18. februar

19. Nemoj imati drugih bogova, 19. februar

20. Ne služimo slikama ili rezanim likovima, 20. februar

21. Ne uzimaj uzalud ime Gospoda Boga svojega, 21. februar

22. Poštovaćemo Subotu kao Božji sveti dan, 22. februar

23. Dug život je obećan onima koji poštuju roditelje, 23. februar

24. Nećemo ubijati, 24. februar

25. Bićemo moralno čisti, 25. februar

26. Nećemo krasti, 26. februar

27. Nećemo lagati niti lažno svedočiti, 27. februar

28. Ne budimo pohlepni, 28. februar

29. To će biti naša pravednost, 29. februar

5. mart—UPISANI U ŠKOLU ISUSA HRISTA

1. Svi koji su umorni od greha pozvani su da se upišu, 1. mart

2. Učimo se od Hrista, 2. mart

3. Njegov je jaram blag i Njegov teret lak, 3. mart

4. Hristos je Učitelj kojeg je Nebo poslalo, 4. mart

5. Primamo veru koja kroz ljubav radi, 5. mart

6. Naučimo da govonmo hananskim jezikom, 6. mart

7. Naučimo da se čuvamo laskanja i praznih reči, 7. mart

8. Nevolje nas uče da čeznemo za nebom, 8. mart

9. Moramo da razmišljamo o poukama iz prirode, 9. mart

10. Da uđemo u Hristov pokoj, 10. mart

11. Zavisnost od Boga, 11. mart

12. Usredsredimo svoje misli na Hrista, 12. mart

13. Odupreti se iskušenju, 13. mart

14. Da budemo ljubazni i puni ljubavi, 14. mart

15. Poniznost, 15. mart

16. Krotost, 16. mart

17. Razumevanje prema potrebama bližnjih, 17. mart

18. Vladanje sobom, 18. mart

19. Neporočnost, 19. mart

20. Jednostavnost, 20. mart

21. Čvrstina, 21. mart

22. Strpljenje, 22. mart

23. Samoodricanje, 23. mart

24. Opraštanje, 24. mart

25. Rešetanje je Petra dovelo do obraćenja, 25. mart

26. Lazar je ustao da svedoči o Božjoj slavi, 26. mart

27. Jelisijeva je vera bila nagrađena, 27. mart

28. Mojsije je izdržao gledajući Onoga koji je nevidljiv, 28. mart

29. Iako okrutno kušan, Jov je ostao savršen i pošten, 29.mart

30. Pavle je oslepeo da bi mogao da vidi Hrista, 30. mart

31. Moav je propao zato što nije hteo da se menja, 31. mart

6. april—PREOBRAŽENI BOŽJOM MILOSĆU

1. Naše srce je najdragoceniji dar, 1. april

2. Cuvanje srca neophodno za rastenje u milosti, 2. april

3. Bog nam obećava novo mesno srce, 3. april

4. Obnovljeno srce voti kao što je Hristos voleo, 4. april

5. Iz obnovljenog srca izlazi dobro, 5. april

6. Obnovljeno srce je čisto srce, 6. april

7. Božji mir održava novo srce, 7. april

8. Preobraženi obnovljenjem uma, 8. april

9. Snaga uma povećava se stalnim naporima, 9. april

10. Svaka misao pokoreria Hristu, 10. april

11. Um se mora hraniti čistom hranom, 11. april

12. Nađimo vremena za razmišljanje o Bogu, 12. april

13. Neka se um umesto onim što je veštačko bavi onim što je prirodno, 13. april

14. Um usmeren na Hrista, 14. april

15. Od grešnika nas pretvara u svete, 15. april

16. Našu grubost pretvara u plemenitost, 16. april

17. Umesto tromi postajemo efikasni, 17. april

18. Menja našu tvrdoglavost u posvećenu volju, 18. april

19. Pretvara naše stalne prigovore u slavljenje, 19. april

20. Menja naše protivljenje u pokornost, 20. april

21. Puni naše prazne žiške, 21. april

22. Božja milost zadovoljava svaku našu potrebu, 22. april

23. Božji darovi treba da nas utvrde i ojačaju, 23. april

24. Da pristupimo slobodno k prestolu blagodati, 24. april

25. Raduj se bogatim riznicama milosti, 25. april

26. Primili smo iz riznice Božjeg obilja, 26. april

27. Preobražavamo se iz slave u slavu, 27. april

28. Otkupljeni bogatstvom Božje milosti, 28. april

29. Nagrađena Vartimejeva vera u Božju milost, 29. april

30. Od robova greha postajemo knezovi Božji, 30. april

7. maj—MI SLEDIMO SAVRŠENI UZOR

1. Hristos se potpuno oslanjao na božansku snagu, 1. maj

2. Pokorio se roditeljskom autoritetu, 2. maj

3. Bio je poslušan i pun poštovanja, 3. maj

4. Bio je marljiv, 4. maj

5. Svojom jednostavnošću sticao je ljubav, 5. maj

6. U krštenju, 6. maj

7. U proučavanju Biblije, 7. maj

8. U izučavanju prirode, 8. maj

9. U razgovoru sa Bogom, 9. maj

10. U držanju zapovesti svoga Oca, 10. maj

11. Kao svetlost svetu, 11. maj

12. U prikazivanju Božjih roditeljskih osobina, 12. maj

13. U fizičkom razvoju, 13. maj

14. U postizanju pobede nad prohtevima, 14. maj

15. U pozitivnom obuzdavanju sebe, 15. maj

16. Njegova načela treba da postanu i naša, 16. maj

17. Kada su Mu se rugali, nije uzvraćao, 17. maj

18. Često je bio pogrešno shvatan i usamljen, 18. maj

19. On se ne sukobljava sa vlastodršcima, 19. maj

20. U ljubavi prema bližnjima, 20. maj

21. U saučešću, 21. maj

22. U radosti, 22.maj

23. U zadobijanju duša, 23. maj

24. U činjenju dobra i blagosiljanju drugih, 24. maj

25. U priznavanju Boga kao darodavca svih darova, 25. maj

26. U opraštanju, 26. maj

27. Moramo biti savršeni kao što je Hristos savršen, 27. maj

28. Moramo biti sveti kao što je Hristos svet, 28. maj

29. Moramo da pobedimo kao što je Hristos pobedio, 29. maj

30. Sledimo Hrista u obredu poniznosti, 30. maj

31. Sledimo Hrista u obredu Večere Gospodnje, 31. maj

8. juni—IZABRALI SMO NAJBOLJE

1. Danas smo odlučili da uvek služimo Hristu, 1. juni

2. Izaberi Hrista kao svog vođu, 2. juni

3. Savet iskrenog prijatelja veseli srce, 3. juni

4. Tražimo društvo mudrih, 4. juni

5. Pažljivo birajmo svoje drugove, 5. juni

6. Ne prihvataj pozive grešnika, 6. juni

7. Biramo životnog druga koji ljubi Boga, 7. juni

8. Ne nekoliko omiljenih, već mnogo prijatelja, 8. juni

9. Isus je prijatelj bliži od brata, 9. juni

10. Srećna atmosfera u domu povoljno utiče na zdravlje, 10. juni

11. Zdravlje i sreća su posledice rada, 11. juni

12. Sreća i zdravlje u aktivnostima izvan doma, 12. juni

13. Čuvanje živog mehamzma, 13. juni

14. Promišljene navike obezbeđuju dobro zdravlje, 14. juni

15. Moramo biti čisti spolja i iznutra, 15. juni

16. Danilo blagosloven zato što je izabrao najbolje, 16. juni

17. Odlučili smo da ugađamo Bogu a ne sebi, 17. juni

18. Sve činimo u Isusovo ime, 18. juni

19. Rekreacija koja donosi radost, 19. juni

20. Dobre knjige oplemenjuju um, 20. juni

21. Dobra muzika je blagoslov, 21. juni

22. Svetost u svakom razgovoru, 22. juni

23. Srećan subotni dan bogosluženja i odmora, 23. juni

24. Prihvatili smo videlo koje nam Bog salje, 24. juni

25. Božanska mudrost, 25. juni

26. Istinska lepota, 26. juni

27. Poštenje, 27. juni

28. Poverljivost, 28. juni

29. Josif je izabrao najbolje, a Samson nije, 29. juni

30. Bolje nasledstvo, 30. juni

9. juli—HRABRO SE SUOČAVAMO SA BUDUĆNOŠĆU 1. juli

1. Da priznamo Hrista, 1. juli

2. Da proučavamo Bibliju, 2. juli

3. Da imamo poverenja u Njega, 3. juli

4. Da koračamo Njegovim putem, 4. juli

5. Da uživamo savršenu ljubav, 5. juli

6. Da živimo u skladu sa Njegovim zakonom, 6. juli

7. Da držimo Subotu, 7. juli

8. Bog daje duha ljubavi i sile, 8. juli

9. Svest o Božjoj prisutnosti izgoni strah, 9. juli

10. Božja dobrota i milost nadahnjuju hrabrošću, 10. juli

11. Hvaljenje Boga donosi hrabrost, 11. juli

12. Hodanie u svetlosti donosi hrabrost, 12. juli

13. Skupljaj hrabrost od hladnoće drugih, 13. juli

14. Budimo jaki, jer je Bog sa nama, 14. juli

15. I danas su nam neophodni hrabrost i snaga, 15. juli

16. Bog poziva mlade zato što su jaki, 16. juli

17. Pokazana hrabrost u poslušnosti, 17. juli

18. Ilija je odbio da se obeshrabri, 18. juli

19. Potrebno nam je više Haleva i Isusa Navina, 19. juli

20. Dva junaka ustaju protiv Filisteja, 20. juli

21. Potrebno nam je vise ljudi sličnih Mojsiju, 21. juli

22. Suviše toga je na kocki da bismo se kolebali, 22. juli

23. Ostajemo čvrsti uprkos ismevanju i ruganju, 23. juli

24. Da čvrsto stanemo na stranu umerenosti, 24. juli

25. Da stanemo uz načela uprkos protivljenju, 25. juli

26. Da greh nazovemo njegovim pra vim imenom, 26. juli

27. Da visoko uzdignemo zastavu, 27. juli

28. Da se sa smrću suočimo sa Danilovom hrabrošću, 28. juli

29. Hrabri spadaju među Božje dragulje, 29. juli

30. Bog je sa svojom decom, 30. juli

31. Obnavljanje snage, 31. juli

10. avgust—HVALIMO SE HRISTOVIM KRSTOM

1. Vidimo Hrista na krstu, 1. avgust

2. Svi ljudi privučeni su uzdignutom Spasitelju, 2. avgust

3. Svi koji pogledaju na krst biće živi, 3. avgust

4. Hristov krst uzdignut u našem domu, 4. avgust

5. Otkupljeni Hristovom dragocenom krvlju, 5. avgust

6. Očišćeni Hristovom krvlju, 6. avgust

7. Pomirenje Hristovom krvlju, 7. avgust

8. Opravdani smo Hristovom krvlju, 8. avgust

9. Krvlju Isusa Hrista postali smo sinovi Božji, 9. avgust

10. Hristovom smrću smo se pomirili sa Bogom, 10. avgust

11. Hristos nas je izbavio od večne smrti, 11. avgust

12. Hvalimo se jedino Hristovim krstom, 12. avgust

13. Ne hvalimo se ljudima, 13. avgust

14. Ne smemo se hvaliti svetovnom mudrošću, 14. avgust

15. Ne smemo se hvaliti bogatstvom, 15. avgust

16. Ne smemo se hvaliti sobom, 16. avgust

17. Ne hvalimo se talentima ili uticajem, 17. avgust

18. Hvalimo se Hristovim vaskrsenjem, 18. avgust

19. Zahvaljujmo Bogu na tom neizrecwom daru, 19. avgust

20. Samo preko Hrista imamo pristup Ocu, 20. avgust

21. Krst i zakon, 21. avgust

22. Krst nam pomaže da razumemo prirodu, 22. avgust

23. Nas radi Hristos je pretrpeo krst, 23. avgust

24. Milost i pravda su se srele kod krsta, 24. avgust

25. Krst razobličuje sotoninu vladavinu, 25. avgust

26. Moramo svakoga dana nositi svoj krst, 26. avgust

27. Uzimamo krst i odričemo se sebe, 27. avgust

28. Uzimamo svoj krst i idemo za Hristom, 28. avgust

29. Ako izbegavamo krst, gubimo večni život, 29. avgust

30. Krst koji je Simon nosio, 30. avgust

31. Razbojnik na samrti priznaje Hrista kao Spasitelja, 31. avgust

11. septembar—MI SMO BOŽJI SARADNICI

1. Prednost da radimo sa Bogom, 1. septembar

2. Pravi misionarski napor počinje u domu, 2. septembar

3. Vernost u malome, 3. septembar

4. Dobro obavljene dužnosti u domu, 4. septembar

5. Uticaj hrišćanskog života u domu, 5. septembar

6. Dobro ponašanje u domu utiče na druge, 6. septembar

7. Jov je prinosio žrtve za svoju decu, 7. septembar

8. Dalekosežni uticaj hrišćanskog doma, 8. septembar

9. Bog nas ispunjava svojom ljubavlju, 9. septembar

10. Bog dozvoljava nevolje i stradanja, 10. septembar

11. Progonstvo pomaže da se Jevanđelje proširi, 11. septembar

12. Pravedni vernici Crkve, 12. septembar

13. Moramo biti revnosni u svom radu, 13. septembar

14. Za Boga je darežljivost isto tako važna kao i molitva, 14. septembar

15. Predstavnici Božje vlasti, 15. septembar

16. Kako treba da radimo, 16. septembar

17. Treba da činimo dobro svojim bližnjima, 17. septembar

18. Treba da radimo sa ljubavlju, 18. septembar

19. Branioci vere, 19. septembar

20. Pomažući drugima dobijamo blagoslov, 20. septembar

21. Stvoreni smo da činimo dobra dela, 21. septembar

22. Bog blagosilja one koji se staraju o siromašnima, 22. septembar

23. Rečeno nam je da idemo po celom svetu, 23. septembar

24. Mi smo Božji svedoci, 24. septembar

25. Velikodušno dajemo za širenje Jevanđelja, 25. septembar

26. Mi smo videlo svetu, 26. septembar

27. Zajedno sa Hristom treba da spasavamo izgubljene, 27. septembar

28. Istina će pobediti, 28. septembar

29. Hristos hvali one koji Mu služe, 29. septembar

30. Kađa se Jevanđelje bude propovedalo svima, 30. septembar

12. oktobar—MI NASTAVAMO U HRISTU

1. Primajuci Hrista, izvor života, 1. oktobar

2. Nastavati u Hristu, izvoru snage, 2. oktobar

3. Hoditi kao što je Hristos hodio, 3. oktobar

4. Hodimo u istini, 4. oktobar

5. Držati svaku titlu Božjih zapovesti, 5. oktobar

6. Sjeclinjeni kao Božja deca, 6. oktobar

7. Hristos je pravi čokot, 7. oktobar

8. Mi smo loze, 8. oktobar

9. Bog nas orezuje da bismo bili plodniji, 9. oktobar

10. Donosimo rod jedino kad nastavamo u Hristu, 10. oktobar

11. Loza se suši kad se odvoji od Hrista, 11. oktobar

12. Mi priznajemo Hrista, 12. oktobar

13. Mi donosimo rod bratske ljubavi, 13. oktobar

14. Hristos se molio da svi budemo jedno, 14. oktobar

15. Jedinstvo sa Hristom, 15. oktobar

16. Mi odsjajujemo Hrista svetu, 16. oktobar

17. Bog nas čuva da ne grešimo, 17. oktobar

18. Mi stojimo u Njegovoj ljubavi, 18. oktobar

19. On stoji u nama i mi u Njemu, 19. oktobar

20. Naš je život krštenjem sakriven s Hristom u Bogu, 20. oktobar

21. Siromašni duhom će naslediti carstvo, 21. oktobar

22. Utešiće se oni koji plaču, 22. oktobar

23. Krotki će naslediti zemlju, 23. oktobar

24. Gladni i žedni će se nasititi, 24. oktobar

25. Milostivi će biti pomilovani, 25. oktobar

26. Graditelji mira će se nazvati Božjom decom, 26. oktobar

27. Progonjeni će primiti carstvo, 27. oktobar

28. Osramoćeni Hrista radi biće blagosloveni, 28. oktobar

29. Prestup oprošten — greh pokriven, 29. oktobar

30. Hristos u vama — nad slave, 30. oktobar

31. Mi smo radosni u Gospodu, 31. oktobar

13. novembar—MI STALNO NAPREDUJEMO

1. Stalno se trudi da usavršiš svoje snage, 1. novembar

2. Proslavi Boga boljim zdravstvenim navikama, 2. novembar

3. Božjem hramu se mora posvećivati stalna briga, 3. novembar

4. Bog želi da usvojimo najbolji način ponašanja, 4. novembar

5. Treba mudro da se ponašamo, 5. novembar

6. Božja milost nas čuva i uzdiže, 6. novembar

7. Ukrašeni božanskom krasotom, 7. novembar

8. Grubo kamenje uglačano, 8. novembar

9. Josif — hrišćanski gospodin, 9. novembar

10. Avram je uvek pokazivao nesebičnu uslužnost, 10. novembar

11. Sposobnosti se povećavaju kada se povećava duhovnost, 11. novembar

12. Težite za no vim visinama u very, 12. novembar

13. Moramo napredovati duhovno, 13. novembar

14. Bog ne ograničava naše napredovanje, 14. novembar

15. Orite krčevinu, 15. novembar

16. Stalno ispunjavaj svoj um božanskim istinama, 16. novembar

17. Stavite na sebe sve oružje Božje, 17. novembar

18. Bog deluje u nama da činimo dobro, 18. novembar

19. Odbacujemo detinjstvo, 19. novembar

20. Uzrasti u Hristu, 20. novembar

21. Naša vera vrlo raste, 21. novembar

22. Uložite trud, 22. novembar

23. Uzrasti do pune mere rasta Hristova, 23. novembar

24. Izlazak uređen kao zora, 24. novembar

25. Moramo stalno gledati na Isusa, 25. novembar

26. Naše iskustvo će se protezati do večnosti, 26. novembar

27. Gledaj na Hrista — prihvati Njegov lik, 27. novembar

28. Čeznemo da ugledamo Njegovu slavu, 28. novembar

29. Ispunjeni smo hvalom, 29. novembar

30. Postajemo slični Njemu, 30. novembar

14. decembar—MI PRIMAMO SVOJE NASLEDSTVO

1. Sada je vreme zapečaćenia, 1. decembar

2. Tražite Gospoda dok se može naći, 2. decembar

3. Postanite sinovi Božji, sunaslednici Hristovi, 3. decembar

4. Budite kao drvo usađeno kraj potoka, 4. decembar

5. Budite trezni i budni u molitvama, 5. decembar

6. Živite pravedno i pobožno, 6. decembar

7. Budite bez mane, 7. decembar

8. Verom pobedite svet, 8. decembar

9. I Njegova plata s Njime, 9. decembar

10. Budimo čvrsti i spremni, 10. decembar

11. Svetim življenjem ubrzavamo Hristov dolazak, 11. decembar

12. On dolazi kao zaštitnik i branilac svog naroda, 12. decembar

13. On će nam biti utočište, 13. decembar

14. Vreme milosti brzo dolazi kraju, 14. decembar

15. On nas poziva na svadbenu večeru, 15. decembar

16. Hristos će doći sa silom i slavom velikom, 16. decembar

17. Verni sa Zemlje biće spaseni, 17. decembar

18. I mrtvi u Hristu vaskrsnuće najpre, 18. decembar

19. I tako ćemo svagda s Gospodom biti, 19. decembar

20. Svi narodi će se okupiti na sudu, 20. decembar

21. Primićemo venac života, 21. decembar

22. Veliko mnoštvo ulazi u Božji grad, 22. decembar

23. Nasledićemo carstvo, 23. decembar

24. Ješćemo sa drveta života, 24. decembar

25. Imamo vlast nad narodima, 25. decembar

26. Dobićemo život bez kraja, 26. decembar

27. Kao dostojni hodićemo u belini, 27. decembar

28. Predstavljeni smo Ocu, 28. decembar

29. Postali smo stubovi u Božjem hramu, 29. decembar

30. Sedećemo sa Hristom na prestolu, 30. decembar

31. Nasledićemo sve, 31. decembar

1. 5

2. 6

3. 7

4. 8

5. 9

6. 10

7. 11

8. 12

9. 13

10. 14

11. 15

12. 16

13. 17

14. 18

15. 19

16. 20

17. 21

18. 22

19. 23

20. 24

21. 25

22. 26

23. 27

24. 28

25. 29

26. 30

27. 31

28. 32

29. 33

30. 34

31. 35

32. 36

33. 37

34. 38

35. 39

36. 40

37. 41

38. 42

39. 43

40. 44

41. 45

42. 46

43. 47

44. 48

45. 49

46. 50

47. 51

48. 52

49. 53

50. 54

51. 55

52. 56

53. 57

54. 58

55. 59

56. 60

57. 61

58. 62

59. 63

60. 64

61. 65

62. 66

63. 67

64. 68

65. 69

66. 70

67. 71

68. 72

69. 73

70. 74

71. 75

72. 76

73. 77

74. 78

75. 79

76. 80

77. 81

78. 82

79. 83

80. 84

81. 85

82. 86

83. 87

84. 88

85. 89

86. 90

87. 91

88. 92

89. 93

90. 94

91. 95

92. 96

93. 97

94. 98

95. 99

96. 100

97. 101

98. 102

99. 103

100. 104

101. 105

102. 106

103. 107

104. 108

105. 109

106. 110

107. 111

108. 112

109. 113

110. 114

111. 115

112. 116

113. 117

114. 118

115. 119

116. 120

117. 121

118. 122

119. 123

120. 124

121. 125

122. 126

123. 127

124. 128

125. 129

126. 130

127. 131

128. 132

129. 133

130. 134

131. 135

132. 136

133. 137

134. 138

135. 139

136. 140

137. 141

138. 142

139. 143

140. 144

141. 145

142. 146

143. 147

144. 148

145. 149

146. 150

147. 151

148. 152

149. 153

150. 154

151. 155

152. 156

153. 157

154. 158

155. 159

156. 160

157. 161

158. 162

159. 163

160. 164

161. 165

162. 166

163. 167

164. 168

165. 169

166. 170

167. 171

168. 172

169. 173

170. 174

171. 175

172. 176

173. 177

174. 178

175. 179

176. 180

177. 181

178. 182

179. 183

180. 184

181. 185

182. 186

183. 187

184. 188

185. 189

186. 190

187. 191

188. 192

189. 193

190. 194

191. 195

192. 196

193. 197

194. 198

195. 199

196. 200

197. 201

198. 202

199. 203

200. 204

201. 205

202. 206

203. 207

204. 208

205. 209

206. 210

207. 211

208. 212

209. 213

210. 214

211. 215

212. 216

213. 217

214. 218

215. 219

216. 220

217. 221

218. 222

219. 223

220. 224

221. 225

222. 226

223. 227

224. 228

225. 229

226. 230

227. 231

228. 232

229. 233

230. 234

231. 235

232. 236

233. 237

234. 238

235. 239

236. 240

237. 241

238. 242

239. 243

240. 244

241. 245

242. 246

243. 247

244. 248

245. 249

246. 250

247. 251

248. 252

249. 253

250. 254

251. 255

252. 256

253. 257

254. 258

255. 259

256. 260

257. 261

258. 262

259. 263

260. 264

261. 265

262. 266

263. 267

264. 268

265. 269

266. 270

267. 271

268. 272

269. 273

270. 274

271. 275

272. 276

273. 277

274. 278

275. 279

276. 280

277. 281

278. 282

279. 283

280. 284

281. 285

282. 286

283. 287

284. 288

285. 289

286. 290

287. 291

288. 292

289. 293

290. 294

291. 295

292. 296

293. 297

294. 298

295. 299

296. 300

297. 301

298. 302

299. 303

300. 304

301. 305

302. 306

303. 307

304. 308

305. 309

306. 310

307. 311

308. 312

309. 313

310. 314

311. 315

312. 316

313. 317

314. 318

315. 319

316. 320

317. 321

318. 322

319. 323

320. 324

321. 325

322. 326

323. 327

324. 328

325. 329

326. 330

327. 331

328. 332

329. 333

330. 334

331. 335

332. 336

333. 337

334. 338

335. 339

336. 340

337. 341

338. 342

339. 343

340. 344

341. 345

342. 346

343. 347

344. 348

345. 349

346. 350

347. 351

348. 352

349. 353

350. 354

351. 355

352. 356

353. 357

354. 358

355. 359

356. 360

357. 361

358. 362

359. 363

360. 364

361. 365

362. 366

363. 367

364. 368

365. 369

366. 370

Information about this Book

Overview

This eBook is provided by the Ellen G. White Estate. It is included in the larger free Online Books collection on the Ellen G. White Estate Web site.

About the Author

Ellen G. White (1827-1915) is considered the most widely translated American author, her works having been published in more than 160 languages. She wrote more than 100,000 pages on a wide variety of spiritual and practical topics. Guided by the Holy Spirit, she exalted Jesus and pointed to the Scriptures as the basis of one’s faith.

Further Links

A Brief Biography of Ellen G. White

About the Ellen G. White Estate

End User License Agreement

The viewing, printing or downloading of this book grants you only a limited, nonexclusive and nontransferable license for use solely by you for your own personal use. This license does not permit republication, distribution, assignment, sublicense, sale, preparation of derivative works, or other use. Any unauthorized use of this book terminates the license granted hereby. (See EGW Writings End User License Agreement.)

Further Information

For more information about the author, publishers, or how you can support this service, please contact the Ellen G. White Estate at mail@whiteestate.org. We are thankful for your interest and feedback and wish you God’s blessing as you read.

PREDGOVOR

Na temelju svog bogatog životnog iskustva i prosvetljenja koje je stekla božanskim otkrivenjem, Elen Vajt je, putujući stazama života, uvek bila spremna da pruži pomoć ili da izgovori reč ohrabrenja. Svaki hrišćanin je za nju bio Božje dete, sin ili kćer velikog Boga, biće kome se pružaju neograničene mogućnosti, koje uz sebe ima Božje anđele uvek spremne da ga štite i vode. Iz njenog neumrnog, nadahnutog pera tekla je neprekidna reka poruka ohrabrenja, saveta, pouka i prosvetljenja. Iz sedmice u sedmicu govorila je mladima u Crkvi posredstvom časopisa za mlade, a preko glasila Crkve obraćala se svim vernicima. Njene knjige su u trajnijem obliku sačuvale savete i opomene i omogućile svima da ih čitaju. Mnogi su uživali blagoslove poruka koje su im bile lično upućene.

U ovoj knjizi, koja sadrži duhovna razmišljanja za svaki dan, sakupljeni su prikladni saveti i pouke iz riznice spisa Elen G. Vajt koji se čuvaju u njenoj Zaostavštini. Mnogo puta nam poruka za neki dan omogućuje da na novi način pristupimo rešavanju životnih nedoumica, koristeći se iskustvima koja je Elen G. Vajt stekla u životu.

Da bi se poruka za svaki pojedini dan zadržala u okviru jedne stranice bilo je neophodno skraćivati neke citate. Svako takvo skraćivanje je naročito obeleženo.

Iskreno se nadamo da će ova knjiga pomoći svakom čitaocu da potpunije shvati šta znači biti Božje dete.

Izdavači [5]

januar—MI SMO SINOVI I KĆERI BOŽJE

I stvori Bog čoveka po obličju svojemu, 1 januar

»I stvori Bog čoveka po obličju svojemu, po obličju Božjemu stvori ga, muško i žensko stvori ih! « 1. Mojsijeva 1,27.

Celo Nebo se duboko i radosno zainteresovalo za stvaranje sveta i čoveka. Ljudska bića bila su nova i posebna vrsta. Bila su načnjena »po obličju Božjemu« , i po Stvoriteljevom planu trebalo je da nasele Zemlju. Trebalo je da žive u uskoj vezi sa Nebom, da primaju snagu sa Izvora sve snage. Uz Božju pomoć, trebalo je da žive bezgrešnim životom.

Sveto dvoje nisu bili samo deca o kojima se Bog očinski starao, već i učenici koji su primali pouke od sveznajućeg Stvoritelja. Anđeli su ih posećivali, bilo im je omogućeno da razgovaraju sa svojim Stvoriteljem, bez velova koji bi Ga sakrivali... Tajne vidljivog svemira — »čudesa Onoga koji je savršen u svakom znanju« — predstavljale su im neiscrpan izvor pouka i uživanja. Zakone i dela prirode, u koja se čovek udubljivao šest hiljada godina, otkrivao im je beskrajni Oblikovalac i Održavalac svega. Oni su se družili sa listom i cvetom i drvetom, prikupljajući od svakoga tajne njegovog života. Sa svakim živim stvorom, od moćnog levijatana koji se igra u vodama, do sićušnog insekta koji lebdi u sunčevom zraku, Adam je bio blizak. On je svakom nadenuo ime, i bio je upoznat sa prirodom i običajima svih. Božja slava koju otkrivaju nebesa, bezbrojni svetovi koji se kreću propisanim stazama, »kako vise oblaci« , tajne svetlosti i zvuka, dana i noći — sve su to mogli da istražuju naši praroditelji.

Bog je čoveka stvorio kao nadmoćno biće; jedino je čovek bio oblikovan po obličju Božjemu, jedino je njemu bilo omogućeno da dobije udeo u božanskoj prirodi, da sarađuje sa svojim Stvoriteljem i da ostvaruje Njegove planove. [6]

Da se nazovemo sinovima Božjim, 2. januar

»Vidite kakvu nam je ljubav dao Otac, da se deca Božja nazovemo i budemo, zato svet ne poznaje nas, jer njega ne pozna.« 1. Jovanova 3,1.

Dok je razmišljao o Božjoj ljubavi, apostol Jovan nije mogao da ne uzvikne: »Vidite kakvu nam je ljubav dao Otac da se deca Božja nazovemo i budemo!«

Ljudi smatraju prednošću da vide osobu carskog roda i hiljade su spremne da predu velike udaljenosti da bi je ugledale. Koliko je veća prednost da budemo sinovi i kćeri Najvišega? Kakva bi nam veća prednost mogla biti ukazana od pružanja mogućnosti da uđemo u carsku porodicu?

Da bismo mogli postati sinovi i kćeri Božje, moramo se odvojiti od sveta. »Zato iziđite između njih i odvojte se, govori Gospod, ... i biću vam Otac i vi ćete biti moji sinovi i kćeri...« 2. Korinćanima 6,17.18.

Pred nama je Nebo i kruna života, koje treba da steknemo. Međutim, samo se pobedniku uručuje nagrada. Onaj koji će zadobiti Nebo mora da bude odeven u haljinu pravde. »I svaki koji ovaj nad ima na njega, čisti se, kao i On što je čist!« 1. Jovanova 3,3. U Hristovom karakteru nije bilo nikakvog nesklada. To mora da postane i naše iskustvo. Naš život se mora upravljati po istim načelima po kojima se upravljao Njegov život.

Savršenstvom Žrtve koja je bila prinesena za grešni rod, oni koji veruju u Hrista, ako dođu k Njemu, mogu da budu spaseni od večne propasti...

Neka niko ne dozvoli da ga neprijatelj toliko prevari da pomisli kako bi za bilo kojeg čoveka, bez obzira koliko je darovit, obrazovan ili ugledan, bilo ispod časti da prihvati Hrista! Svako ljudsko biće trebalo bi da upravi prema Nebu pogled pun poštovanja i zahvalnosti i da usklikne zadivljeno: »Vidite kakvu nam je ljubav dao Otac da se deca Božja nazovemo i budemo!« [7]

Kada se pokaže, bićemo kao i On, 3. januar

»Ljubazni! Sad smo deca Božja, i još se ne pokaza šta ćemo biti, nego znamo da kad se pokaže bićemo kao i On, jer ćemo ga videti kao što jest!« 1. Jovanova 3,2.

Mi se ne smemo opustiti, očekujući da će do promene našeg karaktera doći nekim čudesnim delom u trenutku kada se Isus bude pojavio na oblacima neba sa silom i slavom velikom. Ne, mladi moji prijatelji, moramo se pojaviti na sudu, a vreme probe nam je osigurano ovde, u ovom životu, da bismo mogli oblikovati karakter za budući, besmrtni život!

Neka niko ne pomišlja da se sebičnost, samoljublje i po-puštanje sebi mogu pomiriti sa Hristovim duhom! Na svakom istinski obraćenom čoveku i ženi počiva odgovomost koju nismo u stanju da potpuno pravilno procenimo. Sinovi i kćeri nebeskog Cara ne smeju da prihvate pravila i puteve sveta!

Odvajajući se od sveta, suočavaćemo se sa teškoćama na svakom koraku. Međutim, evo nam utehe: »Ljubazni! Sad smo deca Božja, i još se ne pokaza šta ćemo biti, nego znamo da kad se pokaže bićemo kao i On, jer ćemo ga videti kao što jest!«

Mi bismo morali pokazati svojim rečima i delima da smo svesni velike odgovornosti koja nam je data. Naše videlo treba da svetii tako jasno da i drugi mogu da vide da proslavljamo Oca svojim svakodnevnim životom, da smo povezani sa Nebom i da smo sunaslednici sa Isusom Hristom.

Imati zajedništvo sa Ocem i Sinom Njegovim Isusom Hristom znači biti oplemenjem i uzdignut, učesnik u neizrecivoj radosti, ispunjen slavom. Hrana, odeća, položaj i bogatstvo mogu imati svoju vrednost, ali, imati vezu sa Bogom... predstavlja neprocenjivu vrednost... Iako se još ne pokaza šta ćemo biti, kada se Hristos, život naš, bude pojavio, bićemo kao što je On! [8]

Da budemo čisti kao Hristos što je čist, 4. januar

»I svaki koji ovaj nad ima na njega, čisti se, kao i On što je čist!« 1. Jovanova 3,3.

Hristos bi želeo da uzdigne i oplemeni čovekov um, da ga oćisti od svake nečistote, kako bi čovek bio u stanju da pravilno shvati ljubav kojoj nema ravne.

Pokajanjem, verom i dobrim delima čovek može da usavrši pravedan karakter i da traži, oslanjajući se na Hristove zasluge, prednosti sinova Božjih. Načela božanske istine, kada se prihvate i neguju u srcu, mogu nas uzdići do takvih visina moralnog savršenstva koje smo ranije smatrali nedostižnim... »I svaki koji ovaj nad ima na njega, čisti se, kao i On što je čist!«

Svetost srca i čistota života velike su teme kojima se Hristos bavio u svom poučavanju. U svojoj Besedi na Gori, pošto je posebno naveo šta sve treba učiniti da bi se dobio blagoslov, i šta se ne sme činiti, On kaže: »Budite vi dakle savršeni, kao što je savršen Otac vaš nebeski!« Savršenstvo, svetost — ništa manje od toga ne bi im moglo pomoći da oživotvore načela koja im je On dao. Bez te svetosti ljudsko srce je sebično, grešno, i pokvareno. Svetost će pomoći onome ko je poseduje da bude plodonosan i »izobiluje u dobrim delima«. Takav se nikada neće umoriti da ćini dobro, niti će tražiti unapređenja u ovom svetu, već će očekivati da ga unapredi Veličanstvo Neba kada bude uzdizalo svoje posvećene i svete na svoj presto... Svetost srca proizvešće ispravne postupke.

Kao što je Bog čist u svojoj sferi, tako i čovek treba da bude čist u svojoj. A biće čist samo ako se u njemu bude oblikovao »Hristos, nad slave« , jer će tada imitirati Hristov život i odražavati Njegov karakter.

Plemenito dostojanstvo hrišćanskog karaktera blistaće kao Sunce, a zraci svetlosti sa Hristovog lica obasjaće one koji su se očistili onako kao što je On čist.

Čistota srca dovešće do čistote života. [9]

Bog je poslao svoga Sina da umre da bismo mogli da živimo, 5. januar

»U ovom je ljubav, ne da mi pokazasmo ljubav k Bogu, nego da On pokaza ljubav k nama, i posla Sina svojega da očisti grehe naše.« 1. Jovanova 4,10.

Prilikom otkupljenja Bog je žrtvom pokazao svoju ljubav, žrtvom koja je bila tako široka i duboka i visoka da se nije mogla izmeriti. »Jer Bogu tako omile svet da je Sina svojega jedinorodnoga dao...«

Kada je Adamov greh uvalio ljudski rod u beznadežnu bedu, Bog se mogao osloboditi palih bića. On je prema njima mogao postupati onako kao što grešnići zaslužuju da se prema njima postupa. Mogao je zapovediti nebeskim anđelima da na svet izliju sudove Njegovog gneva. Mogao je ukloniti tu tamnu mrlju iz svog svemira. Međutim, nije to učinio! Umesto da ih protera iz svoje blizine, On se još više približio palom rodu. Dao je svoga Sina da postane kost naše kosti i meso našeg mesa. »I Reč postade telo i useli se u nas puno blagodati i istine.« Hristos je svojim ljudskim odnosom sa ljudima ljude privukao Bogu. On je svoju božansku prirodu odenuo odećom ljudske prirode, i pokazao pred celim nebeskim svemirom, pred bezgrešnim svetovima, koliko Bog voli sinove ljudske.

Dar koji je Bog dao ljudima premašuje svako izračunavanje. Ništa nije bilo uskraćeno. Bog nije želeo da dozvoli da neko može reći kako je mogao da učini više ili da je mogao da pokaže veću meru ljubavi prema čovečanstvu. Darujući Hrista, dao je celo Nebo.

Najviši, koji je bio sa Ocem pre stvaranja sveta, podneo je poniženje da bi mogao uzdići čovečanstvo. Proročanstvo je uklonilo veo, tako da možemo gledati presto Neba, i na prestolu, visokom i uzdignutom, Onoga koji je u obličju čoveka došao na naš svet da pati, da bude ranjen, izbijen za naša bezakonja.

Time je Bog pokazao svoju ljubav prema čoveku. Sa Hristom nam je dao celo Nebo, da bi se moralno Božje obličje moglo obnoviti u čoveku... Njegova milost u celoj svojoj neizmemosti stoji svima na raspolaganju. [10]

Ta sila nam je data da bismo postali sinovi Božji, 6. januar

»A koji ga primiše dade im vlast da budu sinovi Božji koji veruju u ime njegovo.« Jovan 1,12.

Božansko posinaštvo nije nešto što bismo mogli sami steći. Samo onima koji prime Hrista kao svog Spasitelja daje se sila da postanu sinovi i kćeri Božje. Grešnik se ne može, nikakvom svojom silom, osloboditi greha. Da bi to postigao, mora potražiti pomoć jedne više Sile. Jovan uzvikuje: »Gle, Jagnje Božje koje uze na se grehe sveta!« Jedino Hristos ima snagu koja može da očisti srce. Onaj koji traži da dobije oproštenje i da bude prihvaćen može samo da kaže:

Ništa u svojoj ne donosim ruci

Samo se uz tvoj prislanjam krst!

Međutim, obećanje o posinaštvu dato je svima koji »veruju u njegovo ime«. Svaki koji priđe Isusu u veri dobiće oproštenje.

Hristova religija preobražava srce. Ona čoveka, koji je svetovno usmeren, pretvara u biće koje stremi prema Nebu. Pod njenim uticajem sebičnjak postaje nesebičan, jer je ta osobina svojstvo Hristovog karaktera. Nepošten, lukav čovek postaje pošten, tako da nastojanje da drugima čini samo ono što želi da drugi čine njemu postaje njegova druga priroda. Besramnik se menja, nečistotu zamenjuje čistotom. Stvara pravilne navike, jer mu je Hristovo Jevanđelje postalo »miomiris života na život«.

Bog je sebe objavio u Hristu »pomirivši svet sa sobom«. Čovek je postao tako unižen grehom da mu je bilo nemoguće da sam po sebi uspostavi sklad sa Onim čija je priroda neporočnost i dobrota. Ali, Hristos, nakon što je čoveka iskupio od osude Zakona, može da mu udahne božansku silu koja će se sjediniti sa ljudskim naporima. I tako, kajući se pred Bogom i verujući u Hrista, grešna Adamova deca su opet mogla da postanu »sinovi Božji«.

Kada duša primi Hrista, prima i silu da živi Hristovim životom. [11]

Crkva uživa najvišu Božju naklonost, 7. januar

»Da je metne preda se, slavnu Crkvu, koja nema mane ni mrštine, ili takvoga čega, nego da bude sveta i bez mane.« Efescima 5,27.

Crkva, iako slaba i nesavršena, jedina na Zemlji privlači Hristovu najpotpuniju pažnju. On je neprestano brižno posmatra i ojačava svojim Svetim Duhom. Hoćemo li mi, kao pripadnici Njegove Crkve, dopustiti Njemu da utiče na naš um i preko nas deluje sebi na slavu?

Hristos voli svoju Crkvu. On će ukazati svu neophodnu pomoć onima koji od Njega traže snagu da bi razvili hrišćanski karakter. Međutim, Njegova ljubav nije slabost. On neće podupirati njihove grehe, ili im obezbeđivati napredak, iako nastavljaju da idu pogrešnim smerom. Samo iskreno pokajanje može da im osigura oproštenje greha, jer Bog neće prikrivati zlo odećom svoje pravednosti. On će nagraditi vernu službu. On će obilno blagosiljati one koji svojim bližnjima otkrivaju Njegovu pravednost, milost i ljubav. Neka oni koji su u Njegovoj službi hode pred Njim u pravoj poniznosti, idući verno Njegovim stopama, držeći se svetih načela koja će važiti kroz sve vekove. Neka rečju i delima pokažu da poštuju zakone koji se slušaju na Nebu.

Crkva je riznica bogatstva Hristove milosti; i preko Crkve će se na kraju obznaniti »poglavarstvima i vlastima na Nebu« konačna i puna mera Božje ljubavi... Crkva je Božja tvrđava, Njegov grad utočišta, kojim On upravlja u ovom uskomešanom svetu... Ona je pozornica Njegove milosti, na kojoj On sa uživanjem otkriva svoju silu koja preobražava srca...

Božja ljubav prema Crkvi je beskrajna. Njegovo staranje o svom nasledstvu je neprekidno. [12]

Mi smo Božji sinovi i kćeri, 8. januar

»I ja ću vas primiti, i biću vam Otac, i vi ćete biti moji sinovi i kćeri, govori Gospod svedržitelj.« 2. Korinćanima 6,17.18.

Stvoritelj svemira vam se obraća kao neki brižni Otac... Vaš nebeski Otac vam predlaže da postanete članovi carske porodice, đa po Njegovim neizmerno velikim i dragocenim obećanjima dobijete udeo u božanskoj prirodi... Što vaš karakter postaje sličniji karakteru neporočnih, bezgrešnih anđela i karakteru Hrista, vašeg Otkupitelja, to će se bolje videti otisak božanskoga, a sve će bleđa biti sličnost sa svetom.

»I ja ću vas primiti, i biću vam Otac, i vi ćete biti moji sinovi i kćeri...« Kakvog li obećanja pod uslovom poslušnosti! On obećava da će vam biti Otac. O, kakav je to odnos! Viši i svetiji od bilo koje zemaljske veze. Ako prinesete žrtvu, ako bude trebalo da se odreknete oca, majke, sestara, braće, žene, i dece, Hrista radi, nećete ostati bez prijatelja! Bog vas usvaja u svoju porodicu; postajete članovi Njegovog carskog doma; sinovi i kćeri Cara koji vlada u Nebu nad nebesima.

Ako Boga nazivate svojim Ocem, priznajete da ste Njegova deca, da treba da vas vodi Njegova mudrost, da treba da Mu budete poslušni u svemu, znajući da je Njegova ljubav nepromenljiva. Tada prihvatate i Njegov plan vašeg života. Kao Božja deca, vi tada smatrate da Njegova čast, Njegov karakter, Njegova porodica, Njegovo delo, treba da uživaju vašu najveću pažnju. Tada ste radosni da priznajete i poštujete svoj odnos prema svom Ocu i prema svakom članu Njegove porodice.

Bog je naš Otac, nežni roditelj, koji se stara o svojoj duhovnoj deci. On se zarekao da će biti zaštitnik, savetnik, vodič, i prijatelj svima koji su Mu poslušni. [13]

Ako smo deca i naslednici smo, 9. januar

»A kada smo deca, i naslednici smo: naslednici, dakle, Božji, a sunaslednici Hristovi, jer s njime stradamo da se s njime i proslavimo.« Rimljanima 8,17.

Svi koji ulaze u zavetni odnos sa Isusom Hristom postaju usvojenjem deca Božja. Oni su očišćeni obnoviteljskom silom Reči, a anđelima je zapoveđeno da im služe. Oni su kršteni u ime Oca, Sina i Svetoga Duha. Oni se zavetuju da postanu aktivni vernici Njegove Crkve na Zemlji. Oni moraju postati mrtvi za sva mamljenja svetovnih želja; ali, u druženjima i pobožnosti, treba da, posvećeni Duhom, šire živi uticaj za Boga.

»Naslednici Božji i sunaslednici Hristovi!« — kakvog li visokog, dostojanstvenog položaja! Ođvojeni i različiti od sveta, sigurni od lukavih sotoninih zamki! Svojim kršteničkim zavetom, oni koji sebe smatraju Božjim sledbenicima, obavezali su se na protivljenje zlu. Neprijatelj duše će se truditi svom silinom da izopači njihov um. On će se truditi da uvede svoje metode u njihov rad za Gospoda. Ali, njihova je sigurnost u slušanju naloga: »... jačajte u Gospodu i u sili jačine njegove. Obucite se u sve oružje Božje, da biste se mogli održati protiv lukavstva đavolskoga!« Efescima 6,10.11.

Čoveku se ukazuje čast da postane ortak u Božjoj firmi kada bude primljen da radi u jednom od velikih centara koje je On utemeljio... Imenovanjem, Gospod, naš Otkupitelj, je naslednik Božji, a oni koji su Njegovi saradnici u delu spasavanja duša, Njegovi su sunaslednici... Biti pobednik znači biti primljen u krug onih koji su dobili sveobuhvatniju i večnu slavu.

Za kakvom većom čašću bismo mogli težiti nego da budemo nazvani Božjom decom? Koji bismo veći položaj mogli zauzimati, kakvo bismo veće nasledstvo mogli pronači od onoga koje se daje onima koji su naslednici Božji i sunaslednici Hristovi? [14]

On zna naše potrebe i pre nego što se molimo, 10. januar

»Jer zna Otac vaš šta vam treba i pre molitve vaše! « Matej 6,8.

Ako Bog, božanski umetnik, jednostavnom cvetu, koji nestaje za jedan dan, daje tako nežne i raznolike boje, koliko će se više starati o onima koji su stvoreni po Njegovom obličju?... Ako ljudi vole i slušaju Boga, ako čine ono što se od njih traži, Bog će se postarati za sve njihove potrebe... Nijedan čovek ne može dometnuti ni jedan lakat svome rastu, bez obzira koliko se trudio da to postigne. Nije ništa manje nerazumno zabrinjavati se zbog sutrašnjice i njenih potreba. Izvrši svoju dužnost, pouzdaj se u Boga; jer On zna šta ti je neophodno... On bdi nad nama sa mnogo više nežnosti nego majka nad svojim bolesnim detetom... Bog je prijatelj u nevolji i stradanju, zaštitnik u patnjama, čuvar u hiljadama opasnosti za koje i ne znamo.

Bog stanuje u svakom stanu; On čuje svaku reč koja se izgovara, sluša svaku molitvu koja se upućuje, oseća žalosti i razočarenja svake duše, procenjuje ponašanje prema ocu, majci, sestri, prijatelju i susedu. On se stara o našim potrebama, a Njegova ljubav, milost i milosrđe neprestano teku da zadovolje naše potrebe... Možemo se sa sigurnošću osloniti na Njegovo staranje.

Bog pomaže nemoćnima i jača one koji nemaju snage. U područjima u kojima se najviše osećaju nevolje i sukobi i siromaštvo, radnici za Boga moraju uživati i najveću zaštitu. Onima koji rade u vatri sukoba Bog kaže: »Gospod je sen tvoj, On ti je s desne strane!« Psalam 121,5.

Naš Gospod se prilagođava našim naročitim potrebama. On je senka s naše desne strane. On hoda uz nas, spreman da zadovolji sve naše potrebe. On prilazi veoma blizu onima koji su uključeni u dragovoljnu službu Njemu. On poznaje svakoga po imenu. O, kakva sve obećanja o nežnoj Hristovoj ljubavi nam stoje na raspolaganju! [15]

Svaki dobri dar dolazi od Njega, 11. januar

»Svaki dobri dar i svaki poklon savršeni odozgo je, dolazi od Oca svetlosti, u kojega nema promenjivanja, ni menjanja videla i mraka.« Jakov 1,17.

Božja sila se pokazuje u kucanju srca, u radu pluća, i u živim tokovima koji cirkulišu kroz hiljade različitih kanala u telu. Mi smo Njegovi dužnici za svaki trenutak postojanja, i za sve utehe u životu. Snage i sposobnosti koje čoveka uzdižu iznad nižih oblika stvaranja primljene su od Stvoritelja. On nas obasipa svojim blagoslovima. Mi Njemu dugujemo hranu koju jedemo, vodu koju pijemo, odeću koju nosimo, vazduh koji udišemo. Bez Njegovih naročitih dela providnosti, vazduh bi bio pun zaraznih klica i otrova. On je velikodušni dobročinilac i čuvar. Sunce koja obasjava Zemlju, dajući sjaj celoj prirodi, misteriozno dostojanstveno zračenje Meseca, sjaj nebeskog svoda i njegovih blistavih zvezđa, kiše koje osvežavaju zemlju i izazivaju bujanje vegetacije, dragoceni oblici prirode u svoj njihovoj bogatoj raznovrsnosti, visoko drveće, grmlje i bilje, ustalasano žito, plavo nebo, zelena polja, promena dana i noći, obnavljanje godišnjih doba, sve to čoveku govori o Stvoriteljevoj ljubavi. On nas je povezao sa sobom svim tim dokazima ljubavi i na Nebu i na Zemlji.

Mi Mu možemo govoriti o svojim zemaljskim potrebama, tražiti od Njega hleb i odeću isto onako kao što tražimo hleb života i odeću Hristove pravednosti... Darovi Onoga kome pripadaju sve sile i na Nebu i na Zemlji stoje na raspolaganju Božjoj deci. Darove, koji su tako dragoceni da smo ih dobili skupocenim žrtvovanjem Otkupiteljeve krvi; darove koji će zadovoljiti najdublje težnje srca; darove trajne kao večnost, primiće i uživati svi koji dođu pred Boga kao mala deca. Prihvatite Božja obećanja kao da se odnose na vas, tražite od Njega da ih ispuni izgovarajući iste reči koje je On izgovorio i primićete puninu radosti. [16]

On pokazuje svoju ljubav prema nama, 12. januar

»Po tom se pokaza ljubav Božja k nama što Bog sina svojega jedinorodnoga posla na svet da živimo kroza nj.« 1. Jovanova 4,9.

Svako pokazivanje stvaralačke sile je izražavanje beskrajne ljubavi. U Božju suverenost uključeno je i obilje blagoslova za sva stvorena bića. Psalmista kaže:

»Silna je ruka tvoja i visoka desnica tvoja,
Blagost je i pravda podnožje prestolu tvojemu,
Milost i istina idu pred licem tvojim.
Blago narođu koji zna trubni poklič!
Gospode, u svetlosti lica tvojega oni hode.
Imenom se tvojim raduju sav dan,
I pravdom tvojom uzvišuju se,
Jer si ti krasota sile njegove.«

(Psalam 89,13-18)

Izveštaj o velikom sukobu između dobra i zla, od vremena kada je otpočeo na Nebu pa do konačnog gušenja pobune i potpunog istrebljenja greha, istovremeno je i prikaz Božje nepromenjive ljubavi... Pošto je Zakon ljubavi temelj Božje vladavine, sreća svih inteligentnih bića zavisi od njihove savršene usklađenosti s Njegovim velikim načelima pravednosti. Bog očekuje da Mu sva Njegova stvorenja služe iz ljubavi — da Mu služe zato što cene Njegov karakter. On ne uživa u nametnutoj poslušnosti... Sve dok su sva stvorena bića priznavala podložnost iz ljubavi, u celom Božjem svemiru vladao je savršeni sklad. Nebeske su se čete radovale ispunjavajući namere svoga Stvoritelja. Uživale su da odražavaju Njegovu slavu i da Mu iskazuju hvalu. I pošto je ljubav prema Bogu bila na prvom mestu, i međusobna ljubav bila je nesebična i puna poverenja. Nijedan neskladan zvuk nije remetio nebeski sklad. [17]

On je blizu svih koji Ga traže, 13. januar

»Gospod je blizu svih koji ga prizivaju, svih koji ga prizivaju u istini.« Psalam 145,18.

Gospodu je drago kada svoje lice okrećemo prema Suncu pravednosti... Kad smo u nevolji, pritisnuti strahom, Gospod je blizu, i poziva nas da sve svoje brige »bacimo na nj, jer se On brine za nas«...

On priskače u pomoć svoj svojoj deci kad se nađu u nevolji. U vreme opasnosti, On je njihovo utočište. U tuzi, On im nudi radost i utehu. Zar da se odvratimo od svog Iskupitelja, Izvora žive vode, da bismo se okrenuli isprovaljivanim studencima, koji ne drže vodu? Kada se opasnost približi, hoćemo li pomoć tražiti od onih koji su isto tako slabi kao i mi, ili ćemo uteći Onome koji je moćan da spase? Njegove ruke su široko raširene, i On nam upućuje milostivi poziv: »Hodite k meni svi koji ste umomi i natovareni, i ja ću vas odmoriti.«...

Ako Mu uskratimo svoju ljubav i poslušnost, ako Mu ne predamo svoj život u dragovoljnoj službi, nećemo imati iz-govora; protiv nas svedočiće ne toliko pokazivanje Njegovog velikog i strašnog veličanstva i neuporedive snage, koliko Njegova ljubav, saučešće, strpljenje i dugo podnošenje, koje je pokazivao prema nama. Svi koji se obrate Bogu srcem i dušom i umom naći će u Njemu spokojnu sigurnost...

On tačno zna šta je nama potrebno, šta možemo da pod-nesemo, i daće nam milost da izdržimo svaku probu i svaku nevolju koju će dozvoliti da dođe na nas. Moja stalna molitva je da budemo još bliže Bogu.

Sve je bilo učinjeno da se zadovolje potrebe naše duhovne I moraine prirode...Svetlost istine I misao o besmrtnosti postaju jasnije zahvaljujući Gospodu Isusu Hristu. Isus je rekao da je stavio pred nas otvorena vrata I da ih niko ne može zatvoriti. Otvorena vrata up red nama, I Hristovom milošću, kroz ta širom otvorena vrata obasjavaju nas zraci milostive svetlosti. [18]

Enoh, Božji sin, hodio je s Ocem, 14. januar

»I živeći Enoh jednako po volji Božjoj, nestade ga, jer ga uze Bog.« 1. Mojsijeva 5,24.

O Enohu je napisano da je živeo 65 godina i da je dobio sina. Posle toga hodio je sa Bogom tri stotine godina... Nakon rođenja svog prvog sina, Enoh je stekao uzvišenije iskustvo; uspostavio je bliži odnos s Bogom. Potpunije je shvatio obaveze i odgovornosti koje je imao kao Božji sin.

Enohov pravedni život bio je potpuno različit od života pokvarenih ljudi oko njega. Njegova pobožnost, njegova ne-poročnost, njegovo nepokolebljivo poštenje, sve je to bilo posledica njegovog druženja sa Bogom, dok je pokvarenost sveta bila rezultat njihovog druženja sa zavodnikom ljudskog roda. Nikada nije bilo niti će ikada biti vremena u kojem je moralna tama bila tako gusta kao u doba kada je Enoh živeo životom neprikosnovene pravednosti.

Iako mu je život bio ispunjen aktivnim radom, Enoh je istrajno održavao vezu sa Bogom. Što je rad bio naporniji i što ga je više opterečivao, to su njegove molitve bivale istrajnije i ozbiljnije... Pošto bi neko vreme boravio među ljudima, trudeći se da im bude na blagoslov svojim savetima i primerom, povlačio bi se u samoću, gladan i žedan onog božanskog znanja koje jedino Bog može dati. Vezujući se tako uz Boga, Enoh je sve više i više odražavao božanski lik. Njegovo je lice blistalo svetim sjajem, istim sjajem koji je obasjavao Isusovo lice. Kada bi se vraćao sa tih susreta s Bogom, čak su i bezbožnici sa strahopoštovanjem posmatrali taj pečat Neba na njegovom licu.

I mi bismo morali da hodimo sa Bogom. Kada to budemo činili i naša će lica biti obasjana sjajem Njegove prisutnosti, i kada se budemo susretali, razgovaraćemo o Njegovoj sili, govoreći: Slava Bogu! Dobar je Gospod, dobra je Reč Gospodnja... A oni koji će biti preneseni na kraju vremena biće oni koji su se družili s Bogom na Zemlji. [19]

Hristos je obličje Očevog bića, 15. januar

»Koji, budući sjajnost slave i obličje bića njegova, i noseći sve u reči sile svoje, učinivši sobom očišćenje greha naših, sede sa desne strane prestola veličine na visini.« Jevrejima 1,3.

Ko je Hristos? — On je jedinorodni Sin živoga Boga. On je Ocu kao reč koja izražava misao — misao koja se može čuti. Hristos je reč Božja. Hristos je rekao Filipu: »Onaj koji vidi mene, vidi Oca!« Njegove reči bile su odjek Božjih reči. Hristos je bio obličje Božje, sjaj Njegove slave, obličje suštine Očevog bića.

Kao ličnost, kao biće, Bog se otkrio u svom Sinu. Isus, sjaj Očeve slave, i »obličje bića njegova« (Jevrejima 1,3), na Zemlji se pokazao u obličju čoveka. Na ovaj svet došao je kao ličnost, kao Spasitelj. Kao ličnost, kao Spasitelj, uzneo se u visine. Kao ličnost, kao Spasitelj, obavlja posredničku službu na nebeskom sudu. Pred Božjim prestolom posreduje za nas Neko koji izgleda »kao sin čovečji«.(Otkrivenje 1,13)

Hristos, Videlo sveta, prikrio je blistavi sjaj svog božanstva i došao da živi kao čovek medu ljudima, da bi ljudi mogli upoznati svoga Stvoritelja bez opasnosti da budu uništeni Njegovom slavom... Hristos je došao da pouči ljudska bića onome što je Bog želeo da znaju. Na nebesima iznad nas, na zemlji, na širokim vodama okeana, vidimo dela Božjih ruku. Sve što je stvoreno svedoči o Njegovoj sili, Njegovoj mudrosti, Njegovoj ljubavi. Ali, ni zvezde, ni okean, ni vodopad ne mogu nam tako preneti znanje o Božjoj ličnosti kao što nam je ono bilo otkriveno u Hristu.

Nežan, pun saučešća, imajući uvek na umu dobro drugih, On nam je predstavio Božji karakter i bio stalno u službi Boga i čoveka... Kakav je Isus bio kao čovek, Bog želi da budu i Njegovi sledbenici. U Njegovoj snazi, mi treba da živimo neporočnim i plemenitim životom kojim je živeo Spasitelj. [20]

Ako sagresimo, On nas zastupa na nebesima, 16. januar

»Dečice moja! Ovo vam pišem da ne grešite; i ako ko sagreši, imamo zastupnika kod Oca, Isusa Hrista, pravednika.« 1. Jovanova 2,1.

Uzvišeni Gospod je smatrao da se plan spasenja ne može smatrati dovršenim sve dok je u njega uložena samo Njegova ljubav. Svojom odlukom postavio je na svoj oltar i Zastupnika koji je bio zaogmut našom prirodom. Kao naš Posrednik, Hristos ima službeni zadatak da nas predstavi Bogu kao Njegove sinove i kćeri.

Hristos se zavetovao da bude naša Zamena i Zalog, i On ne zapostavlja nikoga. Postoji neiscrpna riznica savršene po-slušnosti koja je nastala na temelju Njegove poslušnosti. Na Nebu Njegove zasluge, Njegovo samoodricanje i samopožrtvovanje čuvaju se kao mirisni tamjan koji se meša sa molitvama Njegovog naroda. Kada se iskrene i ponizne molitve grešnika uzdižu prema Božjem prestolu, Hristos sa njima sjedinjuje zasluge svog života savršene poslušnosti. Naše molitve dobijaju tako miris tog tamjana. Hristos se zavetovao da će posredovati u našu korist, a Otac uvek sluša svoga Sina.

Evo u čemu je tajna pobožnosti! Da će Hristos uzeti ljudsku prirodu i svojim životom u poniženju uzdići čoveka na lestvici moraine vrednosti pred Bogom; da će On poneti svoju usvojenu prirodu sve do Božjeg prestola i tu predstaviti svoju decu Ocu, da će im ukazati počast koja nadmašuje počast ukazanu anđelima — tome se divi nebeski svemir, to je tajna u koju bi i anđeli hteli da zavire. To je ljubav koja omekšava grešnikovo srce.

Onaj koji nije mogao da gleda ljudska bića izložena propasti i da svoju dušu ne podloži smrti da bi ih izbavio od večnog uništenja, sa mnogo sažaljenja i samilosti posmatra svaku dušu koja shvata da sama ne može da se spase.

Hristos je naš Zastupnik. Snažno, od srca shvatajući veličinu Božje ljubavi, prihvati Hristovu ruku i čvrsto je drži. Njegova ruka te drži mnogo čvršće nego što ti držiš Njegovu ruku. [21]

Verovati u Njega znači imati večni život, 17. januar

»Ко veruje sina, ima život večni!« Jovan 3,36.

Kad se duša pokori Hristu, nova snaga obuzima novo srce. Događa se promena koju čovek sam po sebi nikada ne bi mogao da postigne. To je natprirodno delo, koje unosi natprirodni element u ljudsku prirodu. Duša koja se predala Hristu postaje tvrđava koju Hristos drži u ovom pobunjenom svetu sa željom da se u njoj poštuje jedino Njegov autoritet. Duša koju tako u svom okrilju drže nebeske sile postaje otpoma prema sotoninim napadima.

Hristos je spreman da nam stavi na raspolaganje sve nebeske uticaje. Njemu su poznata sva iskušenja kojima su izložena ljudska bića i sposobnosti svakog pojedinca. On odmerava njihovu snagu. On vidi sadašnjost i budućnost, iznosi čoveku obaveze koje mora da ispuni i poziva ga da ne dozvoli da ga obično i zemaljsko toliko zaokupi da zaboravi ono što je večno.

Darovi Božje milosti, preko Hrista, postali su podjednako dostupni svima. Niko ne mora da propadne ukoliko to sam ne odluči. Bog je u svojoj Reči objavio uslove pod kojima svaka duša može biti izabrana da dobije večni život — poslušnost Božjim zapovestima, verom u Hrista. Bog je objavio kakav je karakter u skladu sa Njegovim zakonom i svaki pojedinac koji zadovolji ta merila ima slobodu na uđe u carstvo slave. Sam Hristos kaže: »Ko veruje sina, ima život večni!«

Kakvog li uzvišenog položaja biti izjednačen sa Onim u kome je sjedinjeno svako savršenstvo, koji je zaista Veličanstvo Neba, i koji nas je toliko voleo, iako smo pali, da se to rečima ne može iskazati! On je nas radi odložio svoje carsko ruho, sišao sa prestola Neba, ponizio se da ljudskom prirodom prikrije svoje božanstvo, da postane u svemu sličan nama osim u grehu, i da svoj život i karakter učini uzorom koji bismo svi morali da sledimo ako želimo da dobijemo dragoceni dar večnog života. [22]

On zna kako da nam pomogne u iskušenjima, 18. januar

»Jer u čemu postrada i iskušan bi, u onome može pomoći i onima koji se iskušavaju.« Jevrejima 2,18.

Iako je izdržao najteža iskušenja, Hristos nije pao niti se obeshrabrio. Borio se da pobedi nas radi, jer da je posrnuo, da je popustio iskušenju, ljudski rod bi bio izgubljen.

Biblija nam samo spominje sukob sa sotonom u pustinji kušanja, međutim, bila je to strašna bitka. Hristos je izašao kao pobednik, podnoseći probu i iskušenje nas radi. Kako je mala čovekova sposobnost da shvati težinu Hristovog kušanja! Kako malo čovek može da razume to mučenje od kojeg je zavisila sudbina izgubljenog sveta! Otkupitelj sveta nije ratovao protiv krvi i mesa, već protiv poglavarstava i vlasti, protiv upravitelja tame ovoga sveta, protiv duhovne izopačenosti na visokim mestima! Celo Nebo je bilo zainteresovano za tu bitku, i do kakve je radosti, do kakvog klicanja došlo na Nebu kada se saznalo da je pomoć poverena Onome koji je moćan da pobedi, moćan da spase!

Kakav li je to bio događaj kada se Hristos stavio u položaj Adama, kada je izdržao probu u kojoj je Adam pokleknuo, i tim podvigom stavio čoveka na sigurno tlo, u okrilje Božje milosti, u položaj da pobedi u svojim bitkama zaslugom Isusa Hrista! U Hristovo ime, Njegovom milošću, čovek može da postane pobednik isto onako kao što je Hristos bio pobednik. U Hristu se ljudska priroda sjedinila sa božanskom, a jedini način na koji i čovek može da postane pobednik je da i on dobije deo u božanskoj prirodi... Božanska i ljudska priroda prožimaju se u onome koji je dobio Hristovog Duha. Apostol Pavle piše: »Zato beše dužan u svemu da bude kao braća, da bude milostiv i veran poglavar sveštenički!«... »Jer nemamo poglavara svešteničkoga koji ne može postrada ti s našim slabostima, nego koji je u sva-čemu iskušan, kao i mi, osim greha!« (Jevrejima 2,17; 4,15) [23]

On je jači i moćniji od našeg suparnika, 19. januar

»Ko je taj Car slave? Gospod krepak i silan, Gospod silan u boju!« Psalam 24,8.

Hristos je bio dovoljno moćan da spase ceo svet. I Njegova želja je bila da spase sve. Nije mogao da podnese pomisao da makar jedan jedini bude izgubljen. Plakao je na Lazarevom grobu, zato što nije mogao da spase sve koje je sotonina sila polagala u grob. On je sebe dao u otkup za mnoge, za sve one koji prihvate prednost da se vrate Bogu i budu Mu verni. .. Kada je podigao Lazara iz groba znao je da će i za taj život morati da plati otkupninu na Golgoti. Svaki izbavljeni pojedinac Ga je izlagao najdubljem poniženju. Morao je da iskusi smrt za svakog čoveka.

U svom životu na ovoj Zemlji, Hristos je razvio savršen karakter, pokazao je savršenu poslušnost zapovestima svoga Oca. Iako je došao na svet u ljudskom obliku, postao podložan Zakonu, otkrio ljudima da nosi njihove bolesti, njihove tuge i njihovu krivicu, On nije postao grešnik! Pred farisejima je mogao da kaže: »Koji me od vas kori za greh?« (Jovan 8,46) Nijedna mrlja greha nije se našla na Njemu. Stajao je pred svetom kao neokaljano Jagnje Božje.

Na temelju svetlosti svoje uzvišene neporočnosti, Otkupitelj sveta je mogao da vidi da su bolesti od kojih pati ljudski rod nastale kršenjem Božjeg zakona. Svaki slučaj patnje bio je u stanju da prati unatrag do njegovog uzroka. U svakom slučaju je čitao o žalosnom i strašnom kraju nepokajanih grešnika. Znao je da samo On može da ih izbavi iz provalije u koju su upali. On jedini je mogao da stavi njihove noge na pravi put; Samo je Njegovo savršenstvo moglo da zameni njihovo nesavršenstvo. Samo je On mogao da pokrije njihovu golotinju neukaljanom odećom pravednosti... On je dovoljno jak da izbavi. Pružanje pomoći je bilo povereno Onome koji je dovoljno moćan. On obgrljuje čoveka svojom dugom ljudskom rukom, dok se svojom božanskom rukom hvata za ruku Svemoćnoga. [24]

On je utelovljena istina, 20. januar

»Ja sam zato rođen i zato dođoh na svet da svedočim istinu. I svaki koji je od istine sluša glas moj.« Jovan 18,37.

Hristova svesna superiomost, čak i kada se spuštao korак po korak stazom poniženja, davala je Njegovim rečima neku zadivljujuću snagu. Kakve je pouke davao i sa kakvim je autoritetom osuđivao grehe ljudi na visokim položajima! Istina je za Njega bila istina, i ona se nikada nije neprijatno osećala u Njegovim rukama, jer je On bio začetnik istine. On kaže: »Ja sam zato rođen i zato dođoh na svet da svedočim istinu!«... On je bio utelovljenje istine i svetosti. On koji je stajao u savetu Božjem, koji je boravio u svetinji nad svetinjama Večnoga, govorio je o onome što je znao... Međutim, ljudi koji su govorili da raspolažu obilnim znanjem i duhovnim razumevanjem nisu uspeli da shvate Njegovo značenje; i ono što su Otac i Sin razvijali od večnosti, oni su u svom neznanju kao kritičari osuđivali.

Hristos razapeti stalno privlači ljude k sebi. Sa druge strane, sotona ih odvlači od Hrista, da ne hode u svetlosti koja sija sa Njegovog lica, da ne vide Hrista u Njegovoj dobroti i milosti, u Njegovoj beskrajnoj samilosti i neuporedivoj ljubavi. On se postavlja između Hrista i čoveka hvaleći prednosti svetovnih uživanja, tako da ljudi nisu u stanju da prepoznaju Boga u Hristu. Ali, Hristos je došao da svaki koji u Njega veruje može da bude spasen. I kao što se cvet okreće prema suncu da mu ono svojim blistavim zracima pomogne u postizanju lepote i sklada, tako se i Hristovi sledbenici moraju okrenuti Suncu pravde da bi ih obasjala nebeska svetlost, usavršavajući njihov karakter, dajući im duboko i trajno iskustvo u onome što je Božje. Naša snaga nije dovoljna da shvatimo kakvi nam se blagoslovi stavljaju na dohvat ruke preko Hrista ako svoje ljudske napore ujedinimo sa božanskom milošću. [25]

On je uvek pred nama, nećemo posmuti, 21. januar

»Svagda vidim pred sobom Gospoda: On mi je s desne strane da ne posmem!« Psalam 16,8.

U ovim haotičnim okolnostima koje pritiskuju dušu, samo nam Jedan može pomoći da nademo izlaz iz naših nevolja, samo nas Jedan može osloboditi sveg našeg nemira. Moramo sve svoje brige baciti na Isusa, imati na umu da je On prisutan i da nas poziva da razgovaramo s Njime. Trebalo bi da svagda imamo Boga na umu; pa će nam On biti snaga kada smo slabi; On će nam biti mudrost kada ne znamo odgovore; On će nam dati moć da izdržimo kada se lomimo.

Budimo sigurni da ne moramo ići na Nebo da dovedemo Isusa dole ka nama, niti u dubine da Ga podignemo; jer nam je On s desne strane, i Njegovo nas oko stalno gleda. Mi bismo se uvek morali truditi da shvatimo da je Gospod u rtašoj najvećoj blizini, da je On naš savetnik i vodič. To je jedini način da sačuvamo svoje poverenje u Boga.

Neophodno je da tako osposobimo i uvežbamo svoj um da naša vera postane razumna, da uspostavimo prijateljstvo, puno razumevanja, sa Isusom. Ukoliko se ne budemo istrajno trudili da negujemo prijateljstvo između Boga i naše duše, odvojićemo se od Njega i hoditi različitim stazama. Tada ćemo sklapati prijateljstva sa onima koji se nalaze oko nas, oslanjaćemo se na ljude, i naša ljubav će izgubiti iz vida pravi objekt obožavanja. Ne smemo dozvoliti da se ohladi naša ljubav prema Otkupitelju. Ako želimo da imamo zajedništvo sa Njim, moramo stalno imati Gospoda na umu, postupati prema Njemu kao prema uglednom Prijatelju, dati Mu prvo mesto u svom srcu. Trebalo bi da govorimo o Njegovim neuporedivim vrlinama i da stalno razvijamo želju da bolje upoznamo Isusa Hrista. Tek tada će Njegov Duh uspostaviti vlast nad našim karakterom i životom... Ako je ikada bilo vreme da čovek ne može bez Hristove prisutnosti sa svoje desne strane, to je vreme sada... Nama je prisutnost Zapovednika našeg spasenja neophodna u svakom trenutku. [26]

On vodi sinove Božje, 22. januar

»Svi oni koje vodi Božji Duh sinovi su Božji!« Rimljanima 8,14. (Rupčić)

Sveti Duh je ličnost, jer.svedoči našemu duhu da smo deca Božja. Kada se ovo svedočanstvo daje, ono samo dokazuje sebe. U takvim trenucima mi verujemo i sigurni smo da smo deca Božja.

Gospod je spreman da puninu svoje milosti izlije na svakog pojedinca koji želi da primi taj nebeski dar. Sveti Duh će sposobnosti, koje je Bog poverio čoveku, iskoristiti u Hristovoj službi. On će oblikovati i prilagoditi ljudsko oruđe u skladu sa božanskim Uzorom, u onoj meri u kojoj sam čovek iskreno želi da bude preobražen.

Oni koji pristanu da ih vodi Božji Duh biće prosvetljeni i posvećeni. Oni će prepoznati mrsku prirodu greha i lepotu svetosti. Oni će smatrati velikom čašću da budu nazvani sinovima Božjim, znajući da su potpuno nedostojni da budu povezani sa Hristom, jedinorodnim Sinom Oca. Hristos je uzeo našu prirodu da bi nas mogao udružiti sa sobom. Patio je u telu... da bi mogao dovesti Bogu mnoge sinove i kćeri.

Upravo je Duh zaslužan što blistavi zraci Sunca pravde obasjavaju pomračene umove; On je taj koji čini da ljudska srca plamte novim shvatanjem večnih istina; On čovekovom umu objavljuje velika merila pravednosti, uverava ga u greh; On rasplamsava veru u Onoga koji jedini može da spase od greha; On nastoji da preobrazi karakter uklanjajući iz njega želju za onim što je prolazno i propadljivo i usmeravajući ga prema čovekovom večnom nasledstvu. Duh obnavlja, oplemenjuje, i posvećuje ljudska bića, pripremajući ih da postanu članovi carske porodice, deca nebeskog Cara. [27]

On nas vodi u svaku istinu, 23. januar

»A kad dođe On, Duh istine, uputiće vas na svaku istinu; jer neće od sebe govoriti, nego će govoriti što čuje, i javice vam što će biti unapredak.« Jovan 16,13.

Sveti Duh treba da vodi svakog Božjeg slugu. Ne može sam čovek da upravlja svojim koracima. Naš put, bez obzira koliko je neravan, trasiran je Gospodnjom odlukom i njime moramo ići.

Hristos se pobrinuo da Njegova Crkva bude preobraženo telo, prosvetljeno nebeskom svetlošću, i da ima slavu Emanuila. Njegova je namera da svaki hrišćanin bude okružen duhovnom atmosferom svetlosti i mira. Nema granice upotrebljivosti onoga koji, potiskujući svoje ja u stranu, stvara prostor za delovanje Svetoga Duha na sopstvenom srcu i živi životom koji je potpuno posvećen Bogu...

I na nas danas, kao i na prve učenike, odnosi se obećanje o Duhu. Bog i danas želi da na ljude i žene izlije silu odozgo, kao što je to učinio na Dan Duhova, izlivajući je na sve koji su čuli reč spasenja. Upravo u ovom trenutku Njegov Duh i Njegova milost stoje na raspolaganju svima koji osećaju potrebu za njom i koji su se oslonili na Božje obećanje.

Učite svoju decu da je njihova prednost da svakoga dana primaju krštenje Svetim Duhom.

Oni koji se nalaze pod uticajem Svetoga Duha neće biti fanatični, već smireni i čvrsti, slobodni od svakog preterivanja u mislima, rečima ili delima. Usred haosa zavodničkih doktrina, Božji Duh će biti vodič i štit svima koji se nisu oduprli dokazima istine, ućutkujući svaki glas osim onog koji dolazi od Izvora istine.

Od onih koji su posvećeni istinom sveti uticaj će se širiti po svetu... Sveti Dun treba da radi na ljudskom srcu, da ono što je Božje uzima i prikazuje čoveku. [28]

On nas poučava, 24. januar

»I vi pomazanje što primiste od njega, u vama stoji, i nije potrebno da vas ko uči; nego kako vas to samo pomazanje uči u svemu, i istinito je, i nije laž, i kao što vas nauči ostanite u njemu.« 1. Jovanova 2,27.

Duh je onaj koji uči i prosvetljuje. Najsnažnije propovedanje Reči, čitanje Pisma, neće biti u stanju da preobrazi karakter i da spase dušu ukoliko Duh ne bude radio zajedno sa ljudskim oruđima i preko njih. Planiranje i osmišljavanje ne smeju biti takvog karaktera da čovekovo ja stavljaju u prvi plan. Reč je sila, mač, u rukama ljudskog oruđa, ali je Sveti Duh ta njena vitalna snaga koja je u stanju da utiče na um. »I biće svi naučeni od Boga!« (Jovan 6,45) Bog čini da svetlost zasija u srcima... Razlog zašto Bog može tako malo da učini za nas krije se u tome što zaboravljamo da se živa sila Svetoga Duha mora sjediniti sa ljudskim oruđem.

Što se tiče velike istine koju smo imali prednost da primimo, trebalo bi, a silom Svetoga Duha to i možemo, da postanemo živi prenosioci svetlosti. Tada bismo se mogli približiti prestolu milosti; i videvši dugu obećanja, kleknuti poniznog srca, i tražiti carstvo nebesko sa duhovnom revnošću koja će biti nagrađena. Mi ga moramo uzeti silom, kao što je to učinio Jakov. Tada će naša vest postati sila Božja na spasenje. Tada će i naše molitve biti pune ozbiljnosti, pune svesti o našoj velikoj potrebi; i nećemo biti odbijeni. Istina će se objavljivati životom i karakterom, usnama koje su odšćene živim ugljevljem sa oltara Božjega. Kada budemo stekli to iskustvo, uzdignućemo se iznad svojih jadnih, bezvrednih »ja« , kojima smo udovoljavali tako revnosno. Oslobodićemo svoje srce izopačene snage sebičnosti i ono će se ispuniti hvalom i zahvalnošću Bogu. Uzvisivaćemo Gospoda, Boga svake milosti, koji je uzvisio Hrista. On će pokazati svoju snagu preko nas, pretvarajud nas u oštre srpove na žetvenom polju. [29]

On donosi mudrost i razum, 25. januar

»Na njemu će počivati Duh Gospodnji, Duh mudrosti i razuma, Duh saveta i sile, Duh znanja i straha Gospodnjega.« Isaija 11,2.

Dok vam Sveti Duh bude razotkrivao istinu, vi ćete pri-kupljati najdragocenija iskustva i čeznuti da i drugima prenesete utešne reči i ohrabrenja do kojih ste došli. Kad se budete našli u društvu s njima, kazaćete im poneku novu misao o karakteru ili radu Isusa Hrista. Uvek ćete imati neko novo otkriće o Njegovoj ljubavi punoj sažaljenja da objavite onima koji vole Isusa, a i onima koji Ga ne vole.

»Dajte i daće vam se!« — jer je Božja Reč »izvor vrtovima, studenac vode žive koja teče s Livana«. (Pesma 4,15) Srce koje je jednom okusilo Hristovu ljubav, neprestano traži obilniji gutljaj, i dok ga budete delili, primaćete ga u još bogatijoj i većoj meri.

Svako otkrivenje koje duša dobija od Boga povećava njenu sposobnost da saznaje i voli. Srce stalno vapi: »Više o Tebi!« Duh neprestano odgovara: »Još mnogo više!« Jer naš Bog uživa da »još izobilnije sve čini što ištemo ili mislimo«. (Efescima 3,20) Isusu, koji je ispraznio sebe za spasenje izgubljenog čovečanstva, Sveti Duh je bio dat bez mere. Isto će tako biti izliven i na svakog Hristovog sledbenika koji celo svoje srce odvoji za Njegov stan. Sam naš Gospod je izdao zapovest: »Ispunjavajte se Duhom!« i ta zapovest je u isti mah i obećanje o ispunjenju. Jer »bi volja Očina da se u nj useli sva punina« i »da budete ispunjeni u njemu«. (Kološanima 1,19;2,10)

Bog nas je neštedimice obasuo svojom ljubavlju, kao dažd koji osvežava zemlju. On kaže: »Rosite nebesa, odozgo, i oblaci neka kaplju pravdom, neka se otvori zemlja i neka rodi spasenjem i zajedno neka uzraste pravda...« »I od punosti njegove mi svi uzesmo, blagodat za blagodaću!« (Isaija 45,8; Jovan 1,16) [30]

On daje rodove Duha, 26. januar

»Jer je rod duhovni u svakoj dobroti i pravdi i istini.« Efescima 5,9.

Hoćemo li smatrati da smo sposobni da oblikujemo svoj život i karakter tako da možemo proći kroz vrata slave? Mi to ne možemo postići! Mi u svakom trenutku zavisimo od Božjega Duha koji deluje u nama i u našoj deci.

Ako roditelji žele da se promeni stanje u njihovoj porodici, moraju se potpuno posvetiti Bogu, a Gospod će pronaći puteve i načine da se postigne preobraženje njihovog doma.

Vaš sažaljivi Otkupitelj vas posmatra sa ljubavlju i sau-češćem, spreman da sasluša vaše molitve i da pruži pomoć koja vam je neophodna u vašem životnom delu. Ljubav, radost, mir, trpljenje, dobrota, milost i vera su elementi hrišćanskog karaktera, Te dragocene osobine su rodovi Duha. One su kruna i štit hrišćanina... Ništa drugo ne može nam pružiti savršeniju ispunjenost i zadovoljstvo.

Kako budete primali Duha Hristovog... tako ćete rasti i donositi rod. Vrline Duha će sazrevati u vašem karakteru. Vaša vera će rasti, vaša će se ubeđenja produbljivati, vaša ljubav će se usavršavati. Sve više i više ćete odražavati Hristov lik u svemu što je čisto, plemenito i lepo...

Ovaj rod nikada neće propasti, već će po svojoj vrsti donositi žetvu za večni život.

»A kad sazri rod, odmah pošlje srp; jer nasta žetva!« (Marko 4,29) Hristos čeka sa đubokom čežnjom da se pokaže u svojoj Crkvi. Kada se Hristov karakter bude savršeno pokazao u karakteru Njegove dece, On će doći da ih uzme kao svoje. [31]

Duh oživljava, 27. januar

»Duh je ono što oživljava; telo ne pomaže ništa. Reči koje vam ja rekoh Duh su i život su.« Jovan 6,63.

Jedino Sveti Duh Božji može da oživi uspavane sposobnosti.

Duh se daje samo onima koji čekaju Boga, koji traže Njegovo vođstvo i milost. Ovaj obećani blagoslov, koji se traži verom, donosi sa sobom i sve ostale blagoslove. Daje se po bogatstvu milosti Hristove a On je spreman da ga izlije na svaku dušu u skladu sa njenom sposobnošću da ga primi.

Primanje Duha je primanje Hristovog života. Samo oni koji su tako naučeni od Boga, samo oni na čijim srcima radi Sveti Duh, i u čijem životu se pokazuju osobine Hristovog života, mogu opstati kao pravi Spasiteljevi predstavnici.

Bog uzima ljude onakve kakvi su i obrazuje ih za svoju službu, ako žele da se pokore Njemu. Božji Duh, primljen u srce, oživljava sve sposobnosti. Pod vođstvom Svetoga Duha, um, koji je bez ograničenja posvećen Bogu, razvija se skladno, dobija snagu da shvati i ispuni Božje zahteve. Slab, kolebljiv karakter se menja i postaje snažan i čvrst. Stalne molitve Bogu uspostavljaju tako tesan odnos izmedu Isusa i Njegovih učenika da hrišćanin po karakteru postaje sličan Hristu. On razvija šire, jasnije poglede. Njegov um postaje pronicljiviji, njegovi sudovi uravnoteženiji. Tako je oživljen životodavnom silom Sunca pravde da je osposobljen da donosi mnogi rod na Božju slavu.

Vernici će biti jednoga srca i jedne misli i Gospod će učiniti da Njegova Reč postane moćna na Zemlji. Ućićemo u nove gradove i sela i krajeve; Crkva će ustati i sijati, jer je došla njena svetlost i slava Gospodnja se pokazala na njoj .« Ako Sveti Duh bude stanovao u nama... mi ćemo uzdizati Isusa. [32]

On govori onima koji Ga slušaju, 28. januar

»Ko ima uho da čuje neka čuje šta govori Duh crkvama!« Otkrivenje 2,29.

Kako bi čovek mogao da bude Hristov dvojnik nadmašuje čovekovu moć shvatanja. Ali, Sveti Duh može da ojača naš duhovni vid, omogućujući nam da vidimo i ono što naše telesne oči ne mogu da vide, ili naše uši da čuju, ili naš um da shvati. Duh, koji sve istražuje, pa čak i dubine Božje, otkrio nam je dragocene istine koje se ne mogu opisati perom ili glasom.

U sve one koji koji se pokore Svetome Duhu treba da se usadi novo načelo života; izgubljeno Božje obličje treba da se obnovi u čoveku.

Čovek ne može da preobrazi sebe služeći se svojom voljom. U njemu nema sile koja bi mogla da izazove tu promenu. Kvasac — nešto potpuno izvan njega — mora da se stavi u testo da bi se u njemu dogodila željena promena. Tako i grešnik mora da primi Božju milost da bi posle toga mogao da se pripremi za carstvo slave. Sva kultura i obrazovanje koje svet može da pruži neće imati uspeha u pretvaranju deteta greha u dete Neba. Obnoviteljska energija mora da dođe od Boga. Promena može da se zbude samo delovanjem Svetoga Duha. Svi oni koji žele da budu spaseni, bez obzira radi li se o uglednima ili običnima, bogatima ili siromašnima, moraju da se pokore delovanju ove sile.

Svako srce koje je došlo u dodir sa blistavim zracima Sunca pravde otkrivaće delovanje Svetoga Duha glasom, umom i karakterom. Mehanizam će se kretati kao da je podmazan i vođen majstorskom rukom. Biće mnogo manje trenja kada duh Božjeg saradnika dobije ulja koje teče iz dve maslinove grane. Sveti uticaj će se širiti i na druge rečima koje će izražavati ljubaznost, nežnost, ljubav i ohrabrenje. [33]

Bezbrojni anđeli su spremni da nam pomognu, 29. januar

»I videh, i čuh glas anđela mnogih oko prestola i živih bića i starešina, i beše broj njihov hiljada hiljada.« Otkrivenje 5,11.

Kada se uzneo svome Ocu, Hristos nije ostavio svoje sledbenike bez pomoći. Sveti Duh, kao Njegov predstavnik, i nebeski anđeli, kao službeni duhovi, poslani su da pomognu onima koji se bore u neravnopravnoj dobroj borbi vere. Uvek imajmo na umu da je Isus naš pomoćnik. Niko osim Njega ne poznaje tako dobro osobine našeg karaktera. On straži nad nama, i ako želimo da nas vodi, On će nas okružiti pozitivnim uticajima koji će nas osposobiti da ispunimo sve što od nas želi.

Ništa nije naizgled tako bespomoćno, a ipak stvamo tako nepobedivo, kao duša koja oseća svoju nevrednost i oslanja se potpuno na Spasiteljeve zasluge. Bog bi radije poslao sve nebeske anđele u pomoć takvoj duši nego što bi dozvolio da bude pobeđena.

Anđeli su Božji službenici, blistavi od svetlosti koja se uvek širi iz Njegove blizine, spremni da na brzim krilima odlete da izvrše Njegovu volju.

Anđeli su uvek prisutni tamo gde su najpotrebniji, sa onima koji moraju da vode najogorčenije bitke sa samima sobom, i čije okolnosti najviše obeshrabruju.

U sva vremena, anđeli su se nalazili u blizini Hristovih vernih sledbenika. Sveobuhvatni savez zlih ujedinio se protiv onih koji žele da pobede; ali, Hristos nas poziva da gledamo na ono što se ne može videti, nebeske vojske ulogorene oko svih koji ljube Boga, da bi ih izbavile. Nećemo saznati od kakvih nevolja, vidljivih i nevidljivih, smo bili sačuvani intervencijom anđela, sve dok jednom u večnosti ne budemo slušali o blagoslovima božanskog proviđenja. Tada ćemo saznati da je cela porodica na nebesima bila zainteresovana za porodicu ovde dole i da su vesnici sa Božjeg prestola pratili naše korake iz dana u dan. [34]

Oni služe naslednicima spasenja, 30. januar

»Nisu li svi službeni duhovi koji su poslani na službu onima koji će naslediti spasenje?« Jevrejima 1,14.

Bog ima anđele čiji je jedini posao da privlače one koji treba da postanu naslednici spasenja... Delo anđela je da odbijaju sotonine sile.

Delo ovih nebeskih bića je da pripreme stanovnike ovoga sveta da postanu Božja deca, neporočna, sveta, neokaljana. Ali, ljudi, iako tvrde da su Hristovi sledbenici, ne omogućuju sebi da razumeju ovu službu i tako se otežava rad ovih nebeskih glasnika. Anđeli, koji uvek gledaju lice Oca nebeskoga, radije bi ostali u Božjoj blizini, u čistoj i svetoj atmosferi Neba; ali, mora se obaviti delo prenošenja te nebeske atmosfere dušama koje napadaju iskušenja i nevolje, da ih sotona ne bi onesposobio za mesto koje Bog želi da zauzmu u nebeskim dvorima. Poglavarstva i vlasti na Nebu sjedinjuju se sa tim anđelima u njihovom služenju potrebama onih koji će naslediti spasenje.

Anđeli, koji žele da učine za vas ono što vi sami ne možete da učinite za sebe, čekaju na vašu saradnju. Oni čekaju da odgovorite na Hristove pozive. Približite se Bogu i jedni drugima. Željom, tihom molitvom, odupirući se sotonskim silama, stavite svoju volju na stranu Božje volje. Ako budete imali čvrstu želju da se oduprete đavolu, ako se budete iskreno molili: »Izbavi me od iskušenja!« imaćete snage za taj dan. Zadatak nebeskih anđela je da se približe onima koji su u iskušenjima, patnjama i nevoljama. Oni rade neprestano i neumomo da spasu duše za koje je Hristos umro. I kada duše cene svoje prednosti, kada cene nebesku pomoć koja im je bila upućena, kada se odazovu glasu Svetoga Duha koji se trudi oko njih, kada svoju volju stave na stranu Hristove volje, anđeli nose radosne vesti prema Nebu... i nastaje radosno uzvikivanje među pripadnicima nebeskih vojski. [35]

Oni se stalno penju i spuštaju po nebeskim lestvama, 31. januar

»I usni, a to lestve stajahu na zemlji a vrhom ticahu u nebo, i gle, anđeli Božji po njima se penjahu i silažahu.« 1. Mojsijeva 28,12.

Ovaj naš mali svet izaziva najveći interes nebeskog sve-mira... Ipak, kada dolazimo u dodir sa poslovnim aktivnostima u našim gradovima, kada se mešamo sa mnoštvom koje se kreće pretrpanim saobraćajnicama, kada ulazimo u robne kuće i hodamo ulicama, na svim tim mestima, od jutra do večeri, ljudi se ponašaju kao da poslovi, sportovi i uživanja predstavljaju sve u životu — kao da je ovaj svet sve čime bi trebalo da se bavi ljudski um. Kako je malo onih koji razmišljaju o nevidljivim silama!

Celo Nebo se intenzivno zanima za ljudska bića koja su tako aktivna, a ipak ne posvećuju ni jednu jedinu misao onome što je nevidljivo... Ponekad nebeske sile uklanjaju zavesu koja skriva nevidljivi svet, tako da se naš um može osloboditi žurbe i trke i razmisliti da postoje i svedoci svega što činimo i govorimo, kada smo zaposleni ili kada mislimo da smo sami...

Ta nebeska bića su službeni anđeli i oni se često pojavljuju u obliku ljudskih bića, i kao stranci razgovaraju sa onima koji rade u Božjem delu. Na usamljenim mestima oni se pojavljuju kao pratioci putnika u nevolji. U brodovima koje šibaju oluje oni izgovaraju reči koje stišavaju strah i ulivaju nadu u trenutku opasnosti. Mnogi su, u različitim okolnostima, slušali glasove stanovnika drugih svetova. Mnogo puta su oni bili zapovednici vojski. Bili su poslani da uklone bolesti i epidemije. Jeli su za skromnim porodičnim trpezama, a često su se pojavljivali i kao umomi putnici kojima je neophodan zaklon u toku noći...

Nebeski anđeli sarađuju sa nama u svakom dobrom delu, i na taj način se Zemlja povezuje s Nebom. [36]

februar—MI SMO POSLUŠNI OČEVOM ZAKONU LJUBAVI

Zapovesti su verne, 1. februar

»Verne su sve zapovesti njegove; tvrde su za va vek veka, osnovane na istini i pravdi!« Psalam 111,7.8.

Adam i Eva su, prilikom stvaranja, stekli poznavanje Božjeg zakona. On je bio zapisan u njihovim srcima, i oni su razumeli njegove zahteve. Božji zakon je postojao i pre stvaranja čoveka. Bio je prilagođen stanju svetih bića; čak su se i anđeli upravljali prema njemu. Posle pada u greh, načela pravednosti ostala su nepromenjena. Ništa nije bilo oduzeto iz Zakona; nijedno jedino njegovo sveto pravilo nije se moglo poboljšati. I, kao što je postojao od početka, tako će Zakon nastaviti da postoji kroz sve beskrajne vekove večnosti.

Naša dužnost da budemo poslušni Zakonu treba da bude osnovni sadržaj ove poslednje poruke milosti svetu. Božji zakon nije nešto novo. To nije svetost stvorena, već svetost objavljena. To je kodeks načela i izražava milost, dobrotu i ljubav. On palom čovečanstvu predstavlja Božji karakter i jasno objavljuje celokupne čovekove dužnosti.

Pošto je Zakon ljubavi temelj Božje vladavine, sreća svih inteligentnih bića zavisi od njihove savršene usklađenosti sa tim velikim načelima pravednosti. Bog želi da Mu sva Njegova stvorenja služe iz ljubavi — da Mu služe zato što visoko cene Njegov karakter. On ne nalazi nikakvo zadovoljstvo u primoravanju na poslušnost; i zato svima obezbeđuje slobodnu volju, da bi mogli dragovoljno da Mu služe.

»Verne su sve zapovesti njegove...« Sve što se gradi na čovekovom autoritetu, biće srušeno; ali, ono što je utemeljeno na steni Božje nepokolebljive Reči, stajaće zauvek.

Sveta pravila, koja je sotona mrzeo i pokušavao da uništi, biće poštovana u celom bezgrešnom svemiru. [37]

Božji zakon je savršen, 2. februar

»Zakon je Gospodnji savršen, krepi dušu!« Psalam 19,7.

Zakoni, koje je Bog dao svom nekadašnjem narodu, bili su mudriji, bolji i humaniji od zakona najcivilizovanijih naroda na Zemlji. Ljudski zakoni obeleženi su slabostima i strastima neobraćenih srca; Božji zakon nosi pečat Božanstva.

Psalmista kaže: »Zakon je Gospodnji savršen!« Kako je divan u svojoj jednostavnosti, u svojoj razumljivosti i savr-šenstvu Gospodnji zakon! Tako je kratak da se svako njegovo pravilo lako može urezati u sećanje, a ipak tako dalekosežan da može izraziti celokupnu Božju volju i obuhvatiti ne samo dela koja se vide, već i misli i namere, želje i osećanja čovekovog srca. Ljudski zakoni to nisu u stanju. Oni se mogu baviti jedino vidljivim delima. I čovek može da postane prestupnik a da ipak sakrije svoja zlodela od ljudskih očiju; on može da postane zločinac — lopov, ubica, preljubočinac — ali, sve dok ne bude razotkriven, zakon ne može da ga osudi kao krivca...

Božji zakon je jednostavan, i lako razumljiv. Kada bi sinovi ljudski, uloživši sve svoje sposobnosti, poštovali taj Zakon, stekli bi snagu uma i sposobnost rasuđivanja da shvate još bolje Božje namere i planove. I to napredovanje bi se nastavilo, ne samo u toku ovog sadašnjeg života, već i u toku večnih vremena; jer, koliko god da napreduje u poznavanju Božje mudrosti i sile, pred čovekom se i dalje pruža beskraj.

Pošto je »zakon Božji savršen« , svako udaljavanje od njega mora biti zlo.

Poslušnost je bila jedini uslov pod kojim je stari Izrailj mogao da primi ispunjenje obećanja prema kojima je kao narod uživao naročitu Božju naklonost; poslušnost tom istom zakonu danas će donositi iste velike blagoslove pojedincima i narodima kao što je nekada donosila Jevrejima. [38]

Zakon je svet, pravedan i dobar, 3. februar

»Tako je, dakle, zakon svet i zapovest sveta i pravedna i dobra.« Rimljanima 7,12!.

Kao Vrhovni vladar svemira, Bog je postavio zakone upravljanja ne samo svim živim stvorenjima, već i delovanju prirode. Sve, bilo malo ili veliko, živo ili neživo, podloženo je čvrstim zakonima koji se ne mogu zanemariti. Nema izuzetaka od tog pravila; jer ništa od onog što je božanska ruka stvorila božanski um nije zaboravio... Jedino je čoveku, vrhunskom delu svoga stvaranja, Bog dao savest da shvati svete zahteve božanskog Zakona, i srce sposobno da ga voli kao sveto, pravedno i dobro merilo života; zato se od čoveka i očekuje neodložna i savršena poslušnost.

Ovo pravilo zabranjuje svako tlačenje od strane roditelja i svaku neposlušnost od strane dece. Gospod je pun milosrda i milosti i istine. Njegov zakon je svet, pravedan i dobar i moraju da ga poštuju i roditelji i deca. Pravila koja regulišu život roditelja i dece proizlaze iz srca koje je puno beskrajne ljubavi. Božji bogati blagoslovi će počivati na onim roditeljima koji primenjuju taj Zakon u svojim domovima i na deci koja ga poštuju. Sjedinjeni uticaj milosti i pravednosti treba da se oseća. »Milost i istina srešće se, pravda i mir poljubiće se!« (Psalam 85,10) Domovi u kojima vlada ovakav red, hodiće putevima Gospodnjim i činiti pravdu i sud.

Neka se mladi upravljaju prema ovom božanskom merilu i neka nikada ne budu zadovoljni nižim ciljevima... Hodite ne oklevajući, već čvrsto u sili i milosti Isusa Hrista. Njemu je predata sva sila i na nebesima i na Zemlji. Potražite utočište u Isusu Hristu, sklopite s Njime u veri čvrst zavet da Ga ljubite i da Mu služite.

Pošto je Božji zakon »svet, i pravedan i dobar« , a pošto je to odraz božanskog savršenstva, znači da i karakter oblikovan poslušnošću tom zakonu mora da bude svet. Hristos je savršeni primer takvog karaktera. [39]

Zakon je istinit i pravedan, 4. februar

»Pravda je tvoja pravda večna, i zakon je tvoj istina.« Psalam 119,142.

Bog je poslao istinu u naš svet u svoj njenoj neprikrivenoj slavi, lepoti i savršenstvu i uzdigao je kao suprotnost zabludi. Ni ljudi ni đavoli nisu uspeli da pronađu nikakvu manu u Hristovom karakteru; ali, otkrivanje pravog Videla koje obasjava svakog čoveka koji dolazi na svet, predstavilo je tamu kao takvu suprotnost da ljudi nisu hteli da prime svetlost... Nema prirodnog neprijateljstva između zlih anđela i zlih ljudi; i jedni i drugi su postali zli kršenjem Božjeg zakona, a zli će se uvek udruživati protiv Boga. Pali ljudi i pali anđeli sklopili su savez očajnika...

Neporočnost i svetost Hristovog karaktera pobudili su najgore strasti ljudskog srca... Njegova savršena poslušnost Božjim zapovestima predstavljala je stalni ukor razuzdanom i izopačenom naraštaju. Njegov neokaljani karakter širio je svetlost usred moraine tame sveta...

Oni koji su postali sinovi Božji ne mogu izbeći sukob sa vojskama otpadnika... Zaslugama Otkupitelja, Bog prihvata napore grešnog čoveka da drži Njegov zakon, koji je svet, pravedan i dobar.

Oni koji se istinski sjedine sa Hristom radiće isto ono delo koje je On obavljao dok je bio na Zemlji — oni će se baviti uzvisivanjem Zakona i odavanjem počasti Zakonu... Kada zastupnici istine dokažu uspešnost istine u njihovom životu i karakteru, carstvo sotone će doživeti udarac.

Božji karakter je pravedan i istinit; takva je i priroda Njegovog zakona. Psalmista kaže: »Zakon je tvoj istina!« »Pravedne su sve zapovesti tvoje!«... Takav Zakon, pošto predstavlja izraz Božjeg uma i Njegove volje, mora biti isto tako trajan kao i Njegov Autor. [40]

Poslušati smesta znači dobiti obilne blagoslove, 5. februar

»Hitim i ne zatežem se čuvati zapovesti tvoje!« Psalam 119,60.

Poslušnost Božjem zakonu razvija u čoveku predivan karakter koji je u skladu sa svim onim što je neporočno, sveto i neokaljano. U životu takvog čoveka poruka Hristovog Jevanđelja se jasno objavljuje. Prihvatajući Hristovu milost i izlečenje od sile greha, koje Hristos nudi, takav čovek uspostavlja pravilan odnos sa Bogom. Njegov život, oslobođen taštine i sebičnosti, ispunjen je Božjom ljubavlju. Njegova svakodnevna poslušnost Božjem zakonu tako oblikuje njegov karakter da mu večni život u Božjem carstvu postaje siguran.

U svom životu na Zemlji Spasitelj nam je pružio primer posvećenog života kojim i mi možemo živeti ako dane pro-vodimo čined dobro dušama kojima je neophodna naša pomoć. Naša je prednost da donosimo radost žalosnima, svetlost onima koji su u tami, život onima koji propadaju. Nama je upućena Gospodnja poruka: »Što stojite ovde celi dan besposleni; radite dok je dan, jer dolazi noć kada niko neće moći raditi!« (Matej 20,6; Jovan 9,4) Svaka reč koju izgovaramo, svako delo koje činimo, ako doprinosi sreći naših bližnjih, doprineće i našoj sreći i učiniće da nam život bude sličan Hristovom životu.

Svoje svakodnevne životne dužnosti moramo prihvatati radosno i radosno ih ispunjavati. Naša osnovna dužnost je da rečima i ponašanjem otkrivamo nebeske osobine u svom životu. Nama je data Reč života da bismo je proučavali i sprovodili u život. Naša dela moraju biti strogo usaglašena sa zakonima nebeskog carstva. Tada će Nebo moći da prizna naše delo; i sposobnosti koje smo stavili u Gospodnju službu će se umnožavati i postajati još korisnije. Naš posvećeni život će blistati usred moraine tame sveta, voded one koji propadaju prema istini Reči...

U svom Daru svetu Gospod je pokazao koliko je zainte-resovan da mi u svom životu nosimo obeležja svog nebeskog državljanstva i da svaki zrak svetlosti koji primimo širimo dalje dned dobra dela bližnjima. [41]

U domu, 6. februar

»I napiši ih na dovratnicima od kuće svoje i na vratima svojim!« 5. Mojsijeva 6,9.

Od najranijih vremena verni Izrailjci su mnogo pažnje posvećivali vaspitanju. Gospod je naredio da se deci, još od malih nogu, mora govoriti o Božjoj dobroti i veličini, osobinama koje se naročito otkrivaju u Božjem zakonu i u istoriji Izrailja. Pesmama i molitvama, poukama iz Pisma, koje su bile naročito prilagođene mladom umu, trebalo je da očevi i majke uče svoju decu da je Božji zakon izraz Njegovog karaktera i da će, ako prime načela Zakona u svoje srce, utisnuti i Božji lik u svoj um i dušu.

Ako je bilo važno za Mojsija da reči zapovesti pretvori u svetu pesmu tako da deca, putujući pustinjom, mogu naučiti da pevaju Zakon stih po stih, koliko je važnije da i mi u ovo vreme naučimo svoju decu Božjoj Reči!

Istinska sreća u ovom i u budućem životu zavisi od po-slušnosti onome »Tako reče Gospod!«... Neka nam Hristov život postane uzor. Sotona će se poslužiti svim mogućim sredstvima da to visoko merilo predstavi kao suviše strogo. Naše je delo da u um svoje dece još u ranom detinjstvu utisnemo misao da su stvorena po Božjem obličju. Hristos je došao na ovaj svet da im pruži pravi primer onoga što moraju da budu. Roditelji koji tvrde da veruju u istinu za naše vreme moraju naučiti svoju decu da ljube Boga i da drže Njegov zakon. To je najveće i najvažnije delo koje očevi i majke mogu da obave.

Veliki pokret reforme treba da otpočne u domu. Poslušnost Božjem zakonu je veliki podsticaj marljivosti, pravilnom upravljanju domom, istinoljubivosti i poštenim međuljudskim odnosima.

Plemenita, savršena muževnost ne stiče se slučajno. Ona je rezultat procesa oblikovanja i građenja karaktera u godinama rane mladosti i poštovanja Božjeg zakona u domu. [42]

U zakonu je snaga svih naroda, 7. februar

»Bog tvoj darovao ti je silu. Utvrdi, Bože, ovo što si učinio za nas!« Psalam 68,28.

Božji zakoni nisu bili namenjeni samo jevrejskom narodu. Moralni zakon je bio proglašen i pre nego što su nastali ljudi, koji su se prozvali Jevrejima. Zakon deset zapovesti obavezan je za sve. Obredi prinošenja žrtava bili su uvedeni da bi se predstavila velika Žrtva, Božje Jagnje, koja je trebalo da ukloni grehe sveta i da umesto prestupnika zadovolji zahteve božanske pravednosti.

Gospod nije nameravao da sebe ograniči isključivo na svoj izabrani narod. Trebalo je da Hristovi izabrani poslanici objave Jevanđelje Njegove milosti svim narodima, jezicima i plemenima. Mi treba da objavimo da Veliki zastupnik poziva sebi ceo svet. Jevrejska Crkva je bila određena da bude Božji predstavnik u jednom otpalom svetu, a da bi mogli da izvrše ovaj svoj zadatak Jevreji su morali da ostanu izdvojeni u svom postojanju kao narod različit od svih ostalih idolopokloničkih naroda na Zemlji. Morali su da ostanu u svetu, zadržavajući svoj naročiti, sveti karakter. Mogli su da sačuvaju svoju duhovnost čineći ono što su Adam i Eva propustili da učine — pokazujući poslušnost svim Božjim zapovestima, predstavljajući svojim karakterom Božju milost, dobrotu, saučešće i ljubav. I tako su se savršenstvom karaktera morali uzdići iznad svih ostalih naroda; jer je samo preko neporočnog i poslušnog naroda Gospod mogao da izlije svoje bogate blagoslove. I tako je trebalo da se načela Zakona po kojem se upravlja Njegovim carstvom uzdignu po celom svetu. U onoj meri u kojoj bi narod davao pravi odgovor na milost, svetlost i milosrđe koje mu je bilo ukazano, postajao bi i svetlost svetu. Oni bi stalno privlačili pažnju na Boga kao na mudrog, nepogrešivog, vrhovnog Vladara, i hvala Bogu odjekivala bi sa svih krajeva Zemlje... Gospod je naš Bog, i On danas ima iste namere sa svojim vernim narodom, koji u Njega veruje. [43]

Zakon je radost srcu i prosvetljenje očima, 8. februar

»Naredbe su Gospodnje pravedne, vesele srce. Zapovest je Gospodnja svetla, prosvetljuje oči.« Psalam 19,8.

Mi raspolažemo samo bledom svetlošću u odnosu na beskrajnu širinu Božjeg zakona... Mnogi među onima koji tvrde da veruju u temeljne istine za ovo poslednje vreme, ponašaju se kao da Bog ne zapaža njihovo nepoštovanje ili otvorenu neposlušnost načelima Njegovog svetog Zakona. Zakon je izraz Njegove volje, i upravo poštovanje Zakona Bog postavlja kao uslov da sinove ljudske prihvati kao svoje sinove i kćeri... Beskrajno velika Žrtva bila je prinesena da bi se moralni Božji lik obnovio u čoveku dragovoljnom poslušnošću svim Božjim zapovestima. Naše spasenje je neizmerno veliko, jer je Hristovom pravednošću učinjeno sve što je bilo potrebno da budemo čisti, potpuni i da nam više ništa ne treba... Kada bi čovek Hristovom verom održao Božji zakon, riznice Neba stajale bi mu na raspolaganju.

Otvorite oči svoga razuma, vidite divni sklad Božjih zakona u prirodi, divite se i slavite svoga Stvoritelja, Vrhovnog vladara Neba i Zemlje. Gledajte očima vere kako se saginje prema vama sa ljubavlju... Vaša vera u Isusa će dati snagu svakoj nameri, čvrstinu karakteru. Sva vaša sreća, mir, radost i uspeh u ovom životu zavise od iskrene vere i poverenja u Boga. Ta vera će vas navesti na pravu poslušnost Božjim zapovestima. Vaše poznavanje Boga i vaša vera u Njega najveća su brana protiv svake zle navike i pobuda na svako dobro. Verujte u Isusa kao u Onoga koji prašta vaše grehe, Onoga koji želi da budete srećni u stanovima koje je otišao da pripremi za vas. On želi da živite u Njegovoj prisutnosti; da imate večni život i krunu slave.

Držanje Božjih zapovesti donosi veliku nagradu, čak i u ovom životu. Naša savest nas ne osuđuje. Naše srce nije u neprijateljstvu sa Bogom, već uživa mir s Njime. [44]

Uredbe su nam date da bi nam uvek bilo dobro, 9. februar

»I zapovedi nam Gospod da vršimo sve ove uredbe, bojeći se Gospoda Boga svojega, da bi nam bilo dobro svagda i da bi nas sačuvao u životu, kao što se vidi danas!« 5. Mojsijeva 6,24.

Dok mladi odlaze u svet da se suoče sa njegovim mam-ljenjem na greh — sa strašću za sticanjem novca, sa uživanjima, sa popuštanjem sebi, sa razmetanjem, luksuzom, isticanjem, ambicijama, prevarama, pljačkama i propašću — sa kakvim će se učenjima sresti?

Spiritizam tvrdi da su ljudi bezgrešni polubogovi — da će »svaki um suditi samome sebi« da »pravo znanje stavlja čoveka iznad svakog zakona« ; da su »svi učinjeni gresi nevini« ; jer »šta god da je, dobro je« i da »Bog ne osuđuje«. Spiritizam i najpokvarenija ljudska bića smešta na Nebo i govori da su tamo visoko poštovana... Mnoštvo je tako navedeno da veruje da su želje najviši zakon, da je razuzdanost u stvari sloboda, i da je čovek odgovoran jedino samome sebi.

Kada se sa takvim učenjem mladi sretnu na samom početku života, kada su nagoni najjači, i kada je potreba za obuzdavanjem i neporočnošću najveća, kako će odbraniti svoje poštenje? ... Istovremeno, anarhija pokušava da ukloni sve zakone, ne samo Božje, već i ljudske...

Takvi su uticaji sa kojima se današnja mladež sreće. I usred takvih talasa oni danas treba da polože temelje svoga karaktera! U svim naraštajima i u svim zemljama, pravi temelji i uzori izgradnje karaktera uvek su bili isti. Božanski zakon, »Ljubi Gospoda Boga svojega svim srcem svojim... i bližnjega svojega kao samoga sebe« , veliko načelo koje se pokazalo u karakteru i životu našeg Spasitelja, jedini je siguran temelj i jedini siguran vodič...

Ovo je jedina zaštita poštenja pojedinca, neporočnosti doma, dobrobiti društva, stabilnosti naroda. Usred svih životnih nevolja, opasnosti i međusobno sukobljenih zahteva, jedino čvrsto i sigurno pravilo je da činimo ono što Bog kaže. [45]

Imamo sigurnost u večni život, 10. februar

»Blago onima koji tvore zapovesti njegove, da im bude vlast na drvo života, i da uđu na vrata u grad.« Otkrivenje 22,14.

Ljubitelj uživanja umesto onoga što je nebesko voli ono što je zamaljsko. On slavu večnosti ceni mnogo manje od prolaznih, trenutnih interesa. U svojoj želji da stekne zemaljsko bogatstvo, gubi iz vida nebeske riznice. Ne poštuje zahteve budućeg života, i interesi ovog života dobijaju prednost...

Hristos iznosi pred naše oči jedan plemenitiji svet. On objašnjava prednosti građanstva u gradu čije temelje je sagradio i načinio sam Bog. On nas vodi do praga večnosti, pokazuje nam njene lepote, objavljujući da one stoje na raspolaganju svima koji žive u skladu sa Božjim zakonima. Poslušnošću Gospodnjim zakonima ljudska porodica može da postane sjedinjena, srećna porodica u Božjem gradu; jer tamo nema mesta za one koji ne poštuju Gospodnju volju. Svi koji to žele mogu da dobiju večni život, ali, moraju da ga steknu prihvatajud Božji zakon kao vodič u ovom životu umesto da se trude da slede svoje zakone... Onima koji budu živeli životom koji je u skladu sa Ocem, Hristos će dodati vrline svoga života.

Mislite li da će oni koji drže zapovesti biti žalosni i tužni kada se vrata Božjeg grada budu pokrenula na svojim blistavim šarkama i oni sa dobrodošlicom budu dočekani u njemu? Ne, nikada! Oni će tada veselo uzvikivati, radosni što više nisu robovi Zakona, jer su ga održali i tako postali slobodni od njega. Imaće pravo na drvo života, pravo na njegovo lekovito lišće.

Bog nebeski je izrekao blagoslov onima koji drže Božje zapovesti.

Onaj koji je bio veran »u malome« ovde na Zemlji, dobiće upravu »nad mnogim« u »večnom svetu slave«. [46]

Hristos je uzvisio Zakon i učinio ga slavnim, 11. februar

»Gospodu beše mio radi pravde njegove, učini zakon velikim i slavnim.« Isaija 42,21.

Zakon Božje uprave trebalo je da bude uzvišen smrću Božjeg jedinorodnog Sina. Hristos je nosio krivicu za grehe sveta. Naša podobnost se nalazi jedino u utelovljenju i smrti Božjeg Sina. On je mogao da pati, jer je uživao božansku podršku. On je mogao da izdrži, jer je bio bez mrlje neverstva ili greha. Hristos je pobedio umesto čoveka podnoseći pravednu kaznu. On je osigurao čoveku večni život, uzvisivši Zakon i čineći ga slavnim.

Svaka je duša obavezna da ide Hristovim tragom, stopama Onoga koji je veliki primer ljudskom rodu. On je rekao: »Ja održah zapovesti Oca svojega!« Fariseji su pomislili da se On trudi da umanji zahteve Božjeg zakona, ali je Njegov glas gromko odjeknuo u njihovim ušima, kada je rekao: »Ne mislite da sam ja došao da pokvarim zakon ili proroke, nisam došao da pokvarim, nego da ispunim. Jer vam zaista kažem: dokle nebo i zemlja stoje, neće nestati ni najmanjega slovca ili jedne title iz zakona dok se sve ne izvrši.«

Hristos je došao da uzvisi Zakon i da ga učini slavnim. Došao je da uzdigne staru zapovest koju imamo od početka. Prema tome, nama su neophodni zakon i proroci. Nama je neophodan Stari zavet da bi nas uskladio sa načelima Novog zaveta, koji nije zamenio Stari zavet, već nam još jasnije otkrio plan spasenja, dajući značenje celom sistemu žrtava i prinosa, i reči koju imamo od početka. Savršena poslušnost se zahteva od svake duše, a poslušnost objavljenoj Božjoj volji sjediniće nas sa Hristom... O Njemu je napisamo: »Evo idem, kao što je u knjizi pisano za mene; hoću činiti volju tvoju, Bože moj, i zakon je tvoj meni u srcu!« (Psalam 40,7.8) [47]

Ljubav treba da se ispuni u našem životu, 12. februar

»Ljubav ne čini zla bližnjemu; daklem, je ljubav izvršenje zakona.« Rimljanima 13,10.

Kolikima nedostaje ljubavi! O, kada bi ljubav izbrisala iz srca mržnju, nadmetanje i sukobe, i koren gorčine, kojim su mnogi otrovani! Isusovu ljubav nikada ne možemo primiti u srce i širiti je, ako se najpre ne oslobodimo osećanja zavisti, mržnje, ljubomore i zle sumnjičavosti...

Mnogi varaju sami sebe; jer načelo ljubavi ne stanuje u njihovom srcu. Oni mogu da zatvore svoje oči za svoje zablude i nedostatke; ali ne mogu da prevare Boga. Mora doći do reforme! Plug istine mora da zaore duboke brazde u našem oholom srcu; mora da raskida tlo naše neposvećene prirode, da bi se Hristov Duh i Njegova ljubav mogli zasaditi u naše srce. Vreme brzo prolazi, i svako delo će uskoro biti izneseno na sud, pa će ili naši gresi ili naša imena biti izbrisani iz knjige života...

Čista ljubav je jednostavna u svom delovanju i razlidta od svakog drugog načela postupanja. Kada se pomeša sa zemaljskim pobudama i sebičnim interesima, prestaje da bude čista. Bog više uzima u obzir sa koliko ljubavi radimo, nego koliko radimo. Ljubav je nebeska osobina. Ona ne može nastati u nepreporođenom srcu. Ta nebeska biljka napreduje jedino u srcu u kome je Hristos vrhovni vladar. Tamo gde ima ljubavi, ima sile i istine u životu. Ljubav čini dobro, i ništa osim dobra. Oni koji imaju ljubavi donose rodove svetosti, a na kraju večni život.

Onaj isti Isus koji je zapovedio da ljubav treba da bude vladajuće načelo u Starom zavetu, zapovedio je da ljubav treba da bude vladajuće načelo u srcima Njegovih sledbenika u Novom zavetu. Primenjivanje načela ljubavi je pravo posvećenje. [48]

Zakon ljubavi napisan u našem srcu, 13. februar

»Posle ovih dana, govori Gospod, metnuću zavet svoj u njih, i na srcu njihovu napisaću ga, i biću im Bog i oni će mi biti narod... jer ću im oprostiti bezakonja njihova, i greha njihovih više neću spominjati.« Jeremija 31,33.34.

Delo koje hrišćanstvo treba da obavi u svetu nije poti-skivanje Božjeg zakona, niti oduzimanje makar i najmanjeg dela njegovog dostojanstva, već upisivanje tog Zakona u misli i srca ljudi. Kada se tako Božji zakon usadi u srce vernika, grešnik se, Hristovim zaslugama, približava večnom životu...

Svrha Jevanđelja je ispunjena kada se ovaj veliki cilj do-stigne. Iz stoleća u stoleće, njegovo delo je da sjedinjuje srca Hristovih sledbenika duhom sveopšteg bratstva, verom u istinu, i da na taj način uspostavi nebeski sistem reda i sklada među pripadnicima Božje porodice na Zemlji, tako da budu dostojni da postanu članovi carske porodice na Nebu. Bog, u svojoj mudrosti i milosti, podvrgava ovde probi ljude i žene, da vidi hoće li slušati Njegov glas i poštovati Njegov zakon ili će se buniti kao što je to sotona činio...

Bog je palom ljudskom rodu dao svoj Zakon da bi čovek, preko Isusa, mogao biti uzdignut iz svog niskog položaja i sjedinjen sa Bogom, da bi se velike moraine promene mogle pokazati u njegovoj prirodi i karakteru. Ovo se moralno preobraženje mora zbiti, jer inače čovek ne bi mogao da bude veran podanik u carstvu Božjemu; stalno bi dizao pobune...

Ovaj život je vreme probe i ispitivanja. Božji anđeli prate razvoj karaktera i ocenjuju njegovu moralnu vrednost. Celo pitanje se svodi na jedno: Da li je čovek poslušan ili neposlušan Božjim zapovestima? Da li se grešnik preobrazio u ovom svetu, Hristovim zaslugama, i postao poslušni sluga, dostojan da se pridruži nebeskom društvu?

Božji zakon u našem srcu podložiće naše interese visokim i večnim interesima. [49]

Treba da ljubimo Gospoda svim srcem svojim, 14. februar

»A Isus reče mu: ljubi Gospoda Boga svojega svim srcem svojim, i svom dušom svojom, i svom misli svojom.« Matej 22, 37.

Onaj kome je Božja ljubav potpuno ispunila srce, odsjajivaće čistotom i ljubavlju koje se nalaze u Gospodu i koje je Hristos predstavljao u našem svetu. Onaj u čijem srcu stanuje Božja ljubav ne oseća nikakvo neprijateljstvo prema Božjem zakonu, već pokazuje dragovoljnu poslušnost svim njegovim zapovestima, a to je srž pravog hrišćanstva. Onaj koji pre svega ljubi Boga pokazivaće i ljubav prema bližnjima, koji pripadaju Bogu stvaranjem i otkupljenjem. Ljubav je izvršenje Zakona; dužnost je svakog Božjeg deteta da pokaže poslušnost Njegovim zapovestima...

Božji zakon, koji je savršena svetost, predstavlja jedino istinsko merilo karaktera. Ljubav se izražava poslušnošću, i savršena ljubav izgoni svaki strah. Oni koji ljube Boga, imaju Božji pečat na svojim čelima, i čine dela Božja. Hoće li ikada oni koji tvrde da ljube Boga saznati što to znači praktično ljubiti Boga... Oni će imati neko shvatanje beskrajne Božje svetosti, znajući da je On visok i uzvišen, i da oblak slave Njegove ispunjava Hram. Oni će imati snažan uticaj na život i karakter onih koji ih okružuju, koji će delovati kao kvasac u testu ljudskog roda, preobražavajući bližnje silom Isusa Hrista. Povezani sa Izvorom sile, nikada neće izgubiti svoj životodavni uticaj, već će stalno bivati sve korisniji.

Ljubav prema Bogu mora da postane živo načelo, pro-žimajući svako delo i reć i misao. Ako se u Hristovoj snazi budemo trudili da postignemo takvo posvećenje, iz dana u dan ćemo održavati zajedništvo sa Bogom... Načela Božjeg zakona će nastavati u našem srcu i upravljati svim postupcima. Za nas će tada biti isto tako prirodno da težimo za neporočnošću i svetošću, da se čuvamo duha i primera sveta, da se trudimo da budemo na korist ljudima oko sebe, kao što je anđelima slave prirodno da ostvaruju misiju ljubavi koja im je poverena. [50]

Ljubićemo svoje bližnje kao sebe, 15. februar

»Ljubi bližnjega svojega kao samoga sebe!« Matej 22,39.

Božanski zakon traži od nas da ljubimo Boga iznad svega, a svoje bližnje onoliko koliko ljubimo sebe. Bez pokazivanja ove ljubavi i najuzvišenije ispovedanje vere predstavljalo bi obično licemerstvo.

Božji sledbenici će shvatiti da ne mogu da gaje nijedno vlakno koje pripada korenu sebičnosti. Oni ne mogu ispunjavati svoju dužnost prema svom Bogu i istovremeno tlačiti svoje bližnje. Drugo načelo Zakona je vrlo slično prvome. »Ljubi bližnjega svojega kao sebe samoga!« »To čini i bićeš živ!« To su reči samoga Isusa Hrista i ne može ih odbaciti nijedan čovek i žena ili mladić i devojka, ako želi da bude pravi hrišćanin. Upravo poslušnost načelima Božjih zapovesti oblikuje karakter i čini ga sličnim božanskom karakteru...

Ostaviti bližnjega da pati i ne pomoči mu znači kršiti Božji zakon... Onaj koji ljubi Boga ne samo što će voleti i svoje bližnje, već će nežno i sažaljivo postupati prema stvorenjima koja je Bog načinio. Kada Božji Duh stanuje u čoveku, on ublažava umesto da stvara patnje... Mi se moramo pobrinuti za svakoga koji pati i sebe smatrati Božjim oruđima za ukazivanje pomoći potrebnima, ulažud sve svoje snage do krajnjih granica svojih mogućnosti. Moramo biti Božji saradnici. Ima nekih koji pokazuju veliku ljubav prema svojim rođacima, prema svojim prijateljima ljubimcima, a koji ipak propuštaju da pokažu ljubaznost i obzir i prema onima kojima je nežno saučešće neophodno, kojima je potrebna ljubaznost i ljubav. Iskrena srca upitajmo sami sebe: Ko je moj bližnji? Naši bližnji nisu samo naši susedi i naročiti prijatelji, nisu jednostavno oni koji pripadaju našoj crkvi ili oni koji se slažu sa našim mišljenjem. Naši bližnji su svi pripadnici ljudskog roda. Moramo činiti dobro svim ljudima, a naročito onima koji su sa nama u veri. Moramo svetu prikazati šta znaći izvršavati Božji zakon. Moramo ljubiti Boga iznad svega i bližnjega svojega kao samoga sebe. [51]

Pokazati milost hiljadama onih koji ljube Božji zakon, 16. februar

»I činim milost na tisućama onih koji me ljube i čuvaju zapovesti moje!« 2. Mojsijeva 20,6.

Deset svetih pravila koja je Hristos izgovorio na Sinajskoj gori bila su otkrivenje Božjeg karaktera, i objavila su svetu da On ima vlast nad celim ljudskim rodom. Taj Zakon od deset pravila najveće ljubavi koja se mogla objaviti čoveku, predstavlja glas Boga nebeskog koji govori duši, dajući joj svoja obećanja. »Čini tako i nikada nećeš doći pod sotoninu vlast niti će on upravljati tobom!« Nema odrečnog načina u tom Zakonu, iako možda tako izgleda. U njemu je samo »Čini i bićeš živ!«... Gospod je dao svoje svete zapovesti kao zaštitni zid oko svojih stvorenih bića.

Sve što god je činio, Bog je činio da bi ti pokazao svoju veliku ljubav i milost. On je »toliko ljubio svet da je i Sina svojega jedinorodnoga dao da ni jedan koji ga veruje ne pogine nego da ima život večni«. I zato možeš počinuti siguran u Božju ljubav!...Bog nas nije voleo zato što smo mi prvi voleli Njega, već »dok još bejasmo grešnici« Hristos je umro za nas, pripremajući tako u punoj i obilnoj meri sve što je bilo potrebno za naše otkupljenje. Iako smo svojom neposlušnošću zaslužili Božje nezadovoljstvo i osudu, On nas ipak nije odbacio, ostavljajući nas da se svojom ograničenom snagom borimo protiv neprijateljske sile. Nebeski anđeli su se borili u našim bitkama, i sarađujući sa njima, i mi možemo biti pobednici nad silama zla... I dok se približavamo Njemu verom, On se približava nama, prihvatajući nas u svoju porodicu, čineći nas svojim sinovima i kćerima.

Onima koji su verni u Njegovoj službi, obećana je milost, ne samo do treće i četvrte generacije... već za hiljade naraštaja.

Božja nežna milost nije ograničena i u onima koji cene Hristovu ljubav biće obnovljena prava svetost, i oni će biti u Hristu, svojoj živoj Glavi. Oni će biti Božji sledbenici kao Njegova draga deca. [52]

Volimo Božje zapovesti više od zlata, 17. februar

»Toga radi ljubim zapovesti tvoje više nego zlato i drago kamenje.« Psalam 119,127.

U ovim opasnim danima, hoćemo li pokazati manje odanosti istini Božjoj, manje vatrene privrženosti Njegovom zakonu, nego ranijih godina? Danas vladaju upravo one okolnosti za koje je Hristos prorekao da će vladati pre Njegovog drugog dolaska u slavi i veličanstvu. Sveopšta bezbožnost preti da paralizuje ili čak uništi pravu veru i pobožnost. Ali, to je upravo ono vreme kada svetlost hrišćanskog poštenja treba da sija najblistavije, kao suprotnost troski licemerja i pokvarenosti. Sada je vreme za Hristove izabranike da pokažu svoju odanost Njegovoj službi — vreme za sve Njegove sledbenike da daju najplemenitije svedočanstvo za svoga Učitelja, ustajući čvrsto protiv sveopšte matice zla.

Dok gledamo posledice koje je donelo nepoštovaje Božjeg zakona — nepoštenje, krađe, razuzdanost, pijanstvo, ubistva — spremni smo da kažemo zajedno sa Psalmistom: »Ljubim zapovesti tvoje više nego zlato i drago kamenje!« »Ko ih drži ima veliku platu!« (Psalam 19,11) Kada se Božji zakon potisne ustranu, posledica je velika beda, i u porodicama i u društvu. Naša jedina nada u bolje sutra je da se nađemo verni Gospodnjim propisima. Bezbožna Francuska je jednom isprobala eksperiment odbacivanja Božjeg autoriteta. Kakvi su prizori užasa bili posledica! Ljudi su odbacili božanski zakon kao jaram ropstva, i u svojoj takozvanoj slobodi stavili sebe pod upravu najstrašnijeg tiranina. Anarhija i krvoproliće su vladali tog strašnog dana. Tako je bilo pokazano svetu da je odbacivanje Božjeg zakona najsigurniji način da se potkopaju temelji reda i uprave...

Umesto da mislimo da se sada makar i u najmanjoj meri može opravdati naše dalje prestupanje Zakona, treba da shvatimo, bolje nego ikada, pravednost zahteva koje Bog ima prema nama, svetost Njegovog zakona, upravo zato što je Hristos morao da umre da bi održao njegov autoritet. Uskoro će poslušni moći da vide blagoslovene posledice poštovanja svih Božjih zapovesti. [53]

Hristos je došao na Zemlju da ispuni Zakon, 18. februar

»Ne mislite da sam ja došao da pokvarim zakon ili proroke; nisam došao da pokvarim, nego da ispunim.« Matej 5,17.

Bog je odredio Izrailj da bude čuvar neprocenljive riznice istine za sve narode, dao mu je svoj Zakon kao merilo karaktera koji je trebalo da izgradi pred svetom, pred anđelima i pred bezgrešnim svetovima... Usleđ neposlušnosti i neverstva Božji izabrani narod je oblikovao karakter potpuno suprotan karakteru koji je Bog želeo da izgrade poštujući Njegov zakon. Oni su ugurali istinu u svoj kalup i stavili joj svoj naslov, uklanjajući Božji naslov... Božji zakon je bio zatrpan nevažnim pojedinostima praznih formi — kao što je bilo često pranje ruku pre jela, pranje zdela i čaša. Deseci su silom uzimani i od običnih vrtnih biljaka. Onima koji su toliko preuveličavali važnost beznačajnih pojedinosti, Hristos je rekao: »... to je trebalo činiti, ali ono drugo ne zaboravljati!«

Usred te zbunjujuće buke glasova pojavila se potreba za učiteljem koji će doći iz nebeskog svemira da nadahnutim usnama progovori ljudskim srcima, da objavi istine koje u naše vreme predstavljaju probni kamen vernosti i koje su tako važne za svakoga...

Kao Učitelj poslan od Boga, Hristos je dobio zadatak da objasni pravo značenje Zakona Božje vladavine... Postavljajući istinu ponovo u okvire Božjeg zakona, On je postigao da ona zasija svojim prvobitnim, nebeskim sjajem... On je uzdigao božanske propise i stavio ih na presto zajedno sa veličanstvom večne, nepokvarene istine koja nosi potvrdu Boga, koji je Izvor svake istine...

Hristos je došao, ne samo da odbrani Zakon pred sta-novnicima ovog sveta, već da svojim životom zauvek potvrdi nepromenljivost Božjeg zakona... Bog nikada ne napušta onoga koji svoju dušu poveri Njegovoj brizi. Voleći ih zato što voli Isusa, On ih voli sve do kraja. [54]

Nemoj imati drugih bogova, 19. februar

»Nemoj imati drugih bogova uza me!« 2. Mojsijeva 20,3.

Deset zapovesti, Čini i Ne čini, u stvari su deset obećanja, datih nama, pod uslovom da budemo poslušni Zakonu koji vlada svemirom.

Sva moralna, pravila propisana u bilo kojem delu Biblije, upisana su Božjim prstom na dve kamene ploče Božjeg svetog zakona. Prepis je bio dat Mojsiju na Sinajskoj gori. Prve četiri zapovesti obavezuju čoveka da služi Gospodu Bogu svojemu celim srcem, celom dušom, celim umom i celom snagom. Time je, dakle, obuhvaćen celi čovek. Traži se ljubav, tako vatrena, tako snažna, da čoveku postaje nemoguće da gaji u umu ili srcu bilo šta što bi moglo da istisne Boga, tako da sva njegova dela nose potpis Neba. Božja slava uživa prvenstvo, sve ostalo je manje važno. Naš nebeski Otac treba da bude na prvom mestu, da bude naša radost i naš napredak, svetlost i sadržaj našeg života, naš deo zauvek.

Slavimo i služimo Gospoda Boga, jedino Njega! Ne uzdižimo sebičnu oholost niti joj se klanjajmo kao bogu! Ne pretvarajmo novae u boga! Ako se senzualnost ne bude stavila pod upravu viših snaga uma, niske strasti će zavladati bićem. Sve ono što bi moglo postati predmet preteranog razmišljanja ili divljenja, zauzimajući tako misli, pretvara se u boga, kome dajemo prvenstvo pred Gospodom.

Gospod, večni, samopostojeći, nestvoreni, Izvor i Održavalac svega, jedini ima pravo na najveće poštovanje i obožavanje. Čoveku je zabranjeno da bilo čemu drugome da prvo mesto u svojoj ljubavi ili službi. Sve što umanjuje našu ljubav prema Bogu, ili ometa službu koju smo dužni Njemu, postaje bog kojega sebi gradimo. [55]

Ne služimo slikama ili rezanim likovima, 20. februar

»Ne gradi sebi lika rezana ili kakve slike od onoga što je gore na nebu, ili dole na zemlji, ili u vodi ispod zemlje. Nemoj im se klanjati niti im služiti...« 2. Mojsijeva 20,4.5.

Naš Stvoritelj zahteva najuzvišeniju odanost, vrhunsku privrženost. Sve što bi moglo umanjiti našu ljubav prema Bogu, omesti službu koju Mu dugujemo, postaje na taj način idol. Nekima su njihova polja, njihove kuće, njihova trgovina, postali idol. Poslovni poduhvati se obavljaju revnosno i energično, dok se služba Božja potiskuje na sporedno mesto. Porodično bogosluženje se zanemaruje, tajna molitva zaboravlja. Mnogi tvrde da pravedno postupaju prema svojim bližnjima, i čini im se da su time izvršili celu svoju dužnost. Ali, to nije dovoljno da bi se poštovalo poslednjih šest zapovesti Dekaloga. Mi moramo ljubiti Gospoda Boga svojega celim svojim srcem. Ništa manje od poslušnosti svakom propisu... ne može zadovoljiti zahteve božanskog Zakona.

Mnogo je onih čija su srca tako otvrdnula blagostanjem da su zaboravili Boga, da su zaboravili potrebe svojih bližnjih. Takozvani hrišćani ukrašavaju sebe nakitom, čipkama, skupom odećom, dok Gospodnji siromasi pate zbog nedostatka životnih sredstava. Ljudi i žene koji tvrde da su otkupljeni Spasiteljevom krvlju rasipaju sredstva koja su im poverena za spasavanje duša, a onda, negodujući, prilažu svoje darove i priloge Crkvi, dajući obilno jedino ako se nadaju počastima. Takvi spadaju među idolopoklonike!

Sve što skreće misli od Boga poprima oblik idola, i upravo zato ima tako malo sile u današnjoj Crkvi!

Druga zapovest zabranjuje da se pravome Bogu služi uz pomoć slika ili onoga što na Njega podseća... Um, odvraćen od beskrajnog savršenstva Gospodnjega, bio bi privučen stvorenome umesto Stvoritelju.

Bog ispituje srca. On zna razliku između prave službe iz celog srca i idolopoklonstva. [56]

Ne uzimaj uzalud ime Gospoda Boga svojega, 21. februar

»Ne uzimaj uzalud imena Gospoda Boga svojega, jer neće pred Gospodom biti prav ko uzme ime njegovo uzalud.« 2. Mojsijeva 20,7.

Razlog za ovu zapovest je obiavljen: mi se ne smemo zaklinjati »Nebom, jer je presto Božji, ni zemljom, jer je podnožje nogama njegovim, ni Jerusalimom, jer je grad velikoga cara, ni glavom svojom ne kuni se, jer ne možeš ni dlake jedne bele ili crne nadniti«. (Matej 5,34-36) Sve dolazi od Boga. Mi nemamo ništa što nismo primili; i više od toga, nemamo ništa što nije bilo kupljeno za nas Hristovom krvlju.

Raspaljene reči, pune strasti, nikada se ne bi smele izgo-varati, jer u očima Boga i svetih anđela one spadaju u kategoriju kletvi.

Ova zapovest ne samo da zabranjuje lažne zakletve i obične kletve, već nam zabranjuje da se služimo Božjim imenom na olak ili nebrižljiv način, bez iskazivanja poštovanja njegovom strašnom značenju. Nepromišljeno spominjući Boga u običnom razgovoru, pozivajud se na Njega u nevažnim prilikama, stalno i neobavezno ponavljajud Njegovo ime, mi sramotimo Boga. »Ime je njegovo sveto i valja mu se klanjati!« (Psalam 111,9) Trebalo bi da svi razmišljaju o Njegovom veličanstvu, Njegovoj čistoti i svetosti, tako da srce može da bude prožeto svešću o Njegovom uzvišenom karakteru; Njegovo sveto ime trebalo bi se izgovarati svečano i sa poštovanjem.

Ne bi trebalo da uzdižemo i obožavamo ljude; već Boga, jedinoga pravoga i živoga Boga, kojemu dugujemo sve svoje obožavanje i poštovanje. Prema Svetome pismu, mi sramotimo Boga kada se obraćamo propovednicima kao »prečasnima« dostojnima klanjanja. Nijedan smrtnik nema prava da tu titulu doda svom imenu, ili imenu bilo kojeg ljudskog bića... »Ime je njegovo sveto i valja mu se klanjati!« Mi sramotimo Boga kada tu reč stavljamo tamo gde ona ne pripada... Treba uzdizati jedino Oca i Sina. [57]

Poštovaćemo Subotu kao Božji sveti dan, 22. februar

»Sećaj se dana odmora da ga svetkuješ!« 2. Mojsijeva 20,8.

Bog je rekao: »A sedmi je dan odmor Gospodu Bogu tvojemu!« (2. Mojsijeva 20,10) Bog je stavio svoju svetost na ovaj dan i blagoslovio ga i posvetio kao dan odmora... To je jedina zapovest u celom Dekalogu koja govori ko je Bog. Ona ističe Boga nasuprot svim drugim bogovima. Ona govori o Bogu koji je stvorio nebo i zemlju, o Bogu koji je načinio drveće i cveće, koji je stvorio čoveka; to je Bog kojega treba da uzdižemo pred svojom decom, pokazujući cveće i govoreći da ga je Bog stvorio i da je počinuo sedmoga dana od svih dela svojih... Sedmi dan je uspomena koju nam je Bog dao.

Ukazujući na Boga kao na Stvoritelja neba i zemlje, mi pravimo razliku između pravog Boga i svih lažnih bogova. Svi koji drže sedmi dan, objavljuju tim svojim delom da su Gospodnji sledbenici. Tako će Subota biti znak čovekove odanosti Bogu sve dok na Zemlju bude bilo ikoga koji Mu služi...

Bog je ljudima dao šest dana da rade i On zahteva da ljudi svoje poslove obave u toku šest radnih dana. Neophodna dela i dela milosti su dozvoljena Subotom, bolesne i one koji pate moramo zbrinjavati u svako vreme; ali, nepotrebne radove moramo strogo odbaciti... Zapovest se odnosi na sve koji se nalaze unutar naših vrata. Oni koji stanuju u našem domu treba da prekinu svoje svetovne poslove u toku svetih časova. Trebalo bi da se svi sjedine u proslavljanju Boga dragovoljnim služenjem na Njegov sveti dan.

Sve dok nebo i zemlja traju, Subota će nastaviti da bude znak Stvoriteljeve sile. I kada se Edem ponovo bude spustio na Zemlju, Božji sveti dan odmora će poštovati svi koji žive pod suncem. »Od subote do subote« stanovnici proslavljene nove Zemlje će dolaziti »da se poklone preda mnom, govori Gospod«. (Isaija 66,23) [58]

Dug život je obećan onima koji poštuju roditelje, 23. februar

»Poštuj oca svojega i mater svoju da ti se produže dani na zemlji koju ti dade Gospod Bog tvoj!« 2. Mojsijeva 20,12.

Oni koji istinski slede Hrista moraju Mu dozvoliti da stanuje u njihovom srcu, moraju Mu priznati vrhovnu vlast nad svojim srcem. Oni moraju predstavljati Njegov duh i karakter u svom domaćem životu, pokazivati uslužnost i ljubaznost prema onima sa kojima dolaze u dodir. Ima mnogo dece koja tvrde da poznaju istinu, a koja ne ukazuju svojim roditeljima čast i odanost koja im pripada, koja pokazuju vrlo malo ljubavi prema ocu i majci, i propuštaju da im odaju poštovanje pokoravajući se njihovim željama ili se trudeći da ih oslobode briga. Mnogi koji sebe smatraju hrišćanima ne znaju šta znači »poštovati oca i majku« , i koji će, prema tome, malo znati šta znači »da ti se produže dani na zemlji koju ti dade Gospod Bog tvoj« ! ... Onaj koji ispituje srca zna kakvo je tvoje ponašanje prema roditeljima; jer On odmerava tvoj moralni karakter na zlatnim merilima nebeske svetinje. O, priznaj svoje zanemarivanje roditelja, svoju ravnodušnost prema njima, priznaj preziranje ove svete Božje zapovesti!

Roditeljima pripada ljubav i poštovanje koje ne pripada nijednoj drugoj osobi. Sam Bog, koji im je dao odgovornost za duše poverene njihovom staranju, odredio je da u toku prvih godina života roditelji stoje umesto Boga svojoj deci. Onaj koji odbacuje pravedni autoritet svojih roditelja, odbacuje Božji autoritet. Peta zapovest zahteva od dece ne samo da pokazuju poštovanje, pokornost i poslušnost svojim roditeljima, već da im ukazuju i ljubav i nežnost, da olakšavaju njihove brige, da čuvaju njihov ugled i da ih hrane i teše u starosti.

Peta zapovest obavezuje decu sve dok su u životu i ona i njihovi roditelji. [59]

Nećemo ubijati, 24. februar

»Ne ubij!« 2. Mojsijeva 20,13.

Sva nepravedna dela koja utiču na skraćenje života, duh mržnje i osvete, ili popuštanje bilo kojoj strasti koja navodi na dela koja ranjavaju bližnje, ili nas navode da im samo poželimo zlo (jer »svaki koji mrzi na brata svojega, krvnik je...« 1. Jovanova 3,15); sebično zanemarivanje ukazivanja pomoći potrebnima ili napaćenima, svako grešno popuštanje sebi, svako nepotrebno lišavanje ili prekomemi rad, kojim bi se moglo ugroziti zdravlje — sve se to može ubrojati, u manjoj ili većoj meri, u kršenje šeste zapovesti.

Neki se odriču fizičkih i moralnih obaveza, nadajući se da će tako naći sreću, i gube i dušu i telo. Drugi traže svoju sreću u popuštanju neprirodnom apetitu, i smatraju da je zadovoljavanje ukusa mnogo poželjnije od zdravlja i života. Mnogi dozvoljavaju sebi da budu okovani u lance senzualnih strasti i spremni su da žrtvuju fizičku snagu, intelekt, i moraine snage zadovoljavanju požude tela. Oni će sebe pre vremena položiti u grob, a na dan Suda biće osuđeni kao samoubice.

Duh mržnje i osvete potiče od sotone; i taj duh ga je naveo da ubije Božjeg Sina. Svaki koji gaji zloću ili neljubaznost gaji taj isti duh; i njegov će rod biti na smrt. U osvetničkim mislima krije se zlo delo, kao što se biljka nalazi u svom semenu.

Božji zakon primećuje ljubomoru, zavist, mržnju, zlo-ćudnost, osvetoljubivost, požudu, ambiciju, koji jedino obu-zimaju dušu, a ne nalaze svoje ostvarenje u delima, zato što nije bilo prilike, a ne volje, da se dela ostvare. Sve te grešne misli biće uzete u obračun onoga dana kada će »svako delo Bog izneti na sud i svaku tajnu«. (Priče 14,12)

Hristos je pravednost, posvećenje i otkupljenje svakome koji u Njega veruje... On nam je pružio savršeni primer svete poslušnosti Božjem zakonu. [60]

Bićemo moralno čisti, 25. februar

»Ne čini preljube!« 2. Mojsijeva 20,14.

Ova zapovest zabranjuje ne samo poročna dela, već i senzualne misli i želje, kao i sve ono što ih podstiče. Moralna neporočnost se traži ne samo u vidljivom životu, već i u tajnim namerama i osećanjima srca. Hristos, koji je propovedao dalekosežnu obaveznost Božjeg zakona, kazao je da su zle misli i pogledi isto tako stvarni gresi kao i bezakono delo.

Kada se grešne misli vole i neguju, bez obzira u kolikoj tajnosti, rekao je Isus, to pokazuje da greh i dalje vlada u srcu. Duša se još nalazi u gorčini žuči i okovima bezakonja. Onaj koji nalazi zadovoljstvo u razmišljanju o prizorima nemorala, koji dopušta sebi zle misli, požudne poglede, treba da vidi u otvorenom grehu, sa njegovim teretom srama i žalosti koja slama srce, pravu prirodu zla koje je sakrio u odajama svoga srca. Vreme iskušenja, pod kojim, možda, neko pada u teški greh, nije stvorilo zlo koje se pokazalo, već je samo razvilo ili učinilo vidljivim ono što je bilo skriveno ili je spavalo u srcu. Ono što čovek »misli u svom srcu, takav je« , jer iz srca »izlazi život«. Srce u kome nastava Hristos biće tako ispunjeno, tako zadovoljeno Njegovom ljubavlju, da neće biti obuzeto željom da pobudi sažaljenje ili privuče pažnju na sebe. Pokoravajući svoju dušu Bogu, omogućujemo Njegovoj mudrosti da postigne ono što nije mogla ljudska mudrost.

Sve dok bude trajao život postojaće i potreba da odlučno i čvrsto stražimo nad osećanjima i strastima. Nijednog trenutka ne možemo biti sigurni, osim ako se oslonimo na Boga i ako naš život bude sakriven s Hristom u Bogu.

Što se više u svom životu budemo približavali Hristu, to ćemo razvijati sve čistiji i svetiji karakter po ugledu na Njegov; i što nam greh bude izgledao odvratniji, to će nam sve uzvišenija i poželjnija izgledati Hristova moralna čistota i Njegov sjaj. [61]

Nećemo krasti, 26. februar

»Ne ukradi!« 2. Mojsijeva 20,15.

I javni i privatni gresi obuhvaćeni su ovom zabranom. Osma zapovest osuđuje otimanje ljudi, trgovinu robovima, zabranjuje osvajačke ratove. Ona osuđuje krađu i pljačku. Zahteva strogo poštenje i u najmanjim životnim pojedinostima. Ona zabranjuje pohlepnost u trgovini, i traži časno vraćanje dugova i pošteno plaćanje nadnica. Ona objavljuje da svaki pokušaj da se stekne prednost zbog neznanja, slabosti i nesreće drugoga, Nebo zapisuje u svoje knjige kao prevaru.

Osma zapovest treba da zaštiti dušu, da ogradi čoveka tako da ne može neovlašteno prekoračivati granice svojih prava — na šta bi ga njegova sebičnost i želja za dobitkom mogli navesti — i tako povređivati prava svojih bližnjih. Ona zabranjuje svaku vrstu nepoštenja, nepravde, ili prevare, koliko god da je uobičajena i koliko god bi se izgovora za nju moglo naći.

»Ne ukradi!« bilo je zapisano Božjim prstom na kamenim pločama, a ipak koliko se puta podmuklo kradu osećanja i nalaze izgovori za to. Mladići se udvaraju služeći se prevarama, održavaju potajne veze sve dok se osećanja devojke, koja je neiskusna i ne zna u šta se sve to može izroditi, bar u nekoj meri ne okrenu od roditelja i ne posvete onome koji samim postupcima kojima se služi pokazuje da nije dostojan njene ljubavi. Biblija osuđuje svaku vrstu nepoštenja.

Igrati se srcima je zločin, koji u očima svetog Boga ima veliku težinu.

Kao što se u odnosu prema bližnjima ne ustručavamo od malog skretanja sa puta poštenja, pa čak i od drskih prevara, tako se ponašamo i prema Bogu. Ljudi koji istraju na putu nepoštenja, sprovodiće svoje prevare sve dotle dok ne prevare i svoju dušu i ne izgube Nebo i večni život.

Sve dok budu postojali Nebo i Zemlja, sveta načela Božjeg zakona će ... postojati kao izvori blagoslova i kao potoci koji natapaju i osvežavaju zemlju. [62]

Nećemo lagati niti lažno svedočiti, 27. februar

»Ne svedoči lažno na bližnjega svojega!« 2. Mojsijeva 20,16.

Deveta zapovest zahteva od nas da se nepokolebljivo držimo tačne istine svaki put kad izjavljujemo nešto što bi moglo imati uticaja na ugled naših bližnjih. Jezik, koji tako malo ljudi drži pod kontrolom, mora biti obuzdan strogim načelima savesnosti, Zakonom ljubavi prema Bogu i čoveku.

Iznošenje neistina o bilo čemu, svaki pokušaj ili namera da prevarimo bližnjeg, sve je to obuhvaćemo ovom zapovešću. Pogledom oka, pokretom ruke, izrazom lica, laž se može izreći isto tako uspešno kao i rečima. Svako namemo preterivanje, svaki nagoveštaj ili insinuacija, sračunata da stvori pogrešan ili naduvan utisak, pa čak i iznošenje činjenica sa namerom da se navede na pogrešan zaključak, predstavlja laž. Ova zapovest zabranjuje svaki pokušaj da se potkopa ugled bližnjeg pogrešnim predstavljanjem stvamosti, ili zlonamernim sumnjičenjem, ogovaranjem i prenošenjem glasina. Čak i namerno prećutkivanje istine, ako može prouzrokovati štetu bližnjemu, predstavlja prekršaj devete zapovesti.

Isus uči da tačna istina mora biti zakon govora. »Neka vaše da bude da, a vaše ne neka bude ne!«... Ove reči osuđuju sve one beznačajne fraze i uzrečice koje se graniče sa neuljudnošću. Ona osuduje zavodnička laskanja, izbegavanje istine, laskave fraze, preterivanja, lažne opise u trgovini, koja su tako česta u društvu i poslovnom svetu. Ona uči da onaj ko se trudi da izgleda drugačiji nego što jeste, ili čije reči ne izražavaju prava osećanja njegovog srca, ne može biti nazvan ljubiteljem istine...

Sve što hrišćanin čini mora biti prozirno kao svetlost Sunca. Istina je od Boga, a prevara, u bilo kojoj od mirijade oblika, potiče od sotone... Mi ne možemo govoriti istinu ukoliko naš um nije pod stalnim vodstvom Onoga koji je istina. [63]

Ne budimo pohlepni, 28. februar

»Ne poželi kuće bližnjega svojega, ne poželi žene bližnjega svojega, ni sluge njegova, ni sluškinje njegove, ni vola njegova, ni magarca njegova, niti išta što je bližnjega tvo-jega.« 2. Mojsijeva 20,17.

Poslednja zapovest osuđuje pohlepnost. Svaka sebična težnja, svaka mera nezadovoljstva, svako delo lukavog nad-mudrivanja bližnjih u poslovima, svako sebično zadovoljavanje, sve to doprinosi jačanju i razvijanju karaktera u kojem je uništena svaka sličnost sa Hristovim karakterom, i pred čovekom zatvara vrata Gospodnjeg grada.

Kada... anđeli dolaze da pomognu onima koji će naslediti spasenje, i budu.svedoci izražavanja sebičnosti, pohlepnosti, lukavog iskorišćavanja drugih, sticanja koristi na račun bližnjih, vraćaju se žalosni... Ni na koji način se Gospod ne može bolje proslaviti i istina časnije prikazati, nego kada nevernici vide kakvo je veliko i dobro delo istina obavila u životu ljudi koji su pre obraćenja bili pohlepni i škrti. Kada se može videti da je vera takvih ljudi uticala na oblikovanje njihovog karaktera, da ih je promenila i od tvrdih, sebičnih, lukavih srebroljubaca načinila ljude koji vole da čine dobro, koji traže priliku da svojim sredstvima budu na blagoslov onima kojima je blagoslov neophodan, koji posećuju udovice i siročad u njihovim nevoljama, i koji drže sebe neopoganjenima od sveta, tada je to dokaz da je njihova vera zaista prava... Oni koji govore da straže i da čekaju da se pojavi njihov Gospod ne smeju sramotiti svoju veru neozbiljnošću u poslu ili isterivanjem i poslednje pare. Takvi rodovi ne rastu na hrišćanskom drvetu.

Deseta zapovest udara u sam koren svih greha, zabranjujući sebične želje, iz kojih proizlaze grešna dela. Onaj koji je poslušan Božjem zakonu i čuva se da ne gaji grešnu želju za onim što pripada drugome, neće biti kriv ni za zla dela prema svojim bližnjima. [64]

To će biti naša pravednost, 29. februar

»I biće nam pravda ako uzdržimo i ustvorimo sve zapovesti ove pred Gospodom Bogom svojim, kako nam je zapovedio.« 5. Mojsijeva 6,25.

Čovekova sreća se nalazi u poslušnosti Božjim zakonima. Kada je poslušan Božjem zakonu čovek je ograđen kao ogradom i odvojen od zla.

Glas kušača će se čuti sa svih strana, govoreći vam da niste obavezni da držite Božji zakon. To je sotonina zamka. Bog je proglasio Zakon i ljudi su obavezni da ga poštuju. Ako ne poštuju ta pravila, neće postići savršenstvo karaktera... koje se od njih zahteva da bi mogli postati članovi carske porodice... jer je Bog napisao tih deset svetih pravila na kamenim pločama i čuvao ih u kovčegu Božjeg svedočanstva. Poklopac tog kovčega... zvao se presto milosti, da bi se objavilo da iako je smrt plata za kršenje Zakona, milost se pojavila u Isusu Hristu da donese pomilovanje grešniku koji se kaje i veruje.

Jedina nada svakog čoveka krije se u Isusu Hristu koji je doneo odeću svoje pravednosti da njome zaogrne grešnika željnog da skine svoje prljave haljine... Čista i sveta odeća nije pripremljena da bi je neko obukao pošto prođe kroz vrata u grad. Svi koji ulaze u grad već imaju na sebi odeću Hristove pravednosti... Neće biti nikakvog prikrivanja greha i mana da bi se sakrili nedostaci karaktera; nijedna haljina neće biti napola oprana; već će sve biti čiste i bez mrlje.

Kad dovedemo svoj život u potpunu poslušnost Božjem zakonu, i prihvatimo Boga za svog vrhovnog Vodiča, kad se budemo priljubili uz Hrista kao svoju jedinu nadu u opravdanje, Bog će raditi za nas. To je opravdanje verom... Ako Božje zapovesti marljivo proučavamo i sprovodimo u život, one nam omogućuju vezu sa Nebom i umesto nas ustanovljavaju razliku između istine i zablude. Ova poslušnost izvršava za nas božansku volju i unosi u naš život pravednost i savršenstvo vidljive u životu Isusa Hrista. [65]

mart—UPISANI U ŠKOLU ISUSA HRISTA

Svi koji su umorni od greha pozvani su da se upišu, 1. mart

»Hodite k meni svi koji ste umorni i natovareni, i ja ću vas odmoriti!« Matej 11,28.

Upravo danas nežni glas milosti odjekuje u vašim ušima. Upravo danas upućen vam je nebeski poziv. Upravo danas sve na Nebu govori: Dođi!

Dođi, jer je sve gotovo! Ko god hoće neka dođe i neka pije vodu života zabadava! Upravo sada potrebna vam je dečja jednostavnost. Želimo da odbacite sve što podseća na oholost, taštinu i ludost. Sud je na vidiku. Ljudi i žene će poželeti da se oslone na snagu koja je veća od bilo koje ljudske sile. Oni se moraju osloniti na moćnu Gospodnju ruku. Na vidiku je dan kada će sva ljudska dela biti ispitana i okušana, i mi želimo da budete spremni... Pozivamo vas da se oslobodite oholosti sveta, ponosa i taštine i ludosti života. Isus vas voli. Isusu vas je žao. On šalje anđeoske vojske da vam služe. I sada, kad je celo Nebo zainteresovano za vas, hoćete li se i vi zainteresovati za sebe?

Neki ljudi se ustručavaju da uhvate Boga za reč kao da bi to bilo suviše drsko. Mole se Gospodu da nas uči, a ipak se boje da se oslone na obećanje koje nam je dao i poveruju da nas je naučio. Sve dok budemo dolazili našem nebeskom Ocu ponizno, spremni da budemo poučeni, gotovi i željni da učimo, zašto bismo sumnjali da će Bog ispuniti svoje obećanje?... Kada ste se potrudili da upoznate Njegovu volju, vaš udeo u saradnji sa Bogom je da verujete da ćete biti vođeni i usmeravani i blagosloveni u ispunjavanju Njegove volje... Sam Hristos vodi svoj narod danas, pokazujući mu gde i kako treba da radi. [66]

Učimo se od Hrista, 2. mart

»Uzmite jaram moj na sebe i naučite se od mene, jer sam ja krotak i smeran u srcu, i naći ćete pokoj dušama svojim.« Matej 11,29.

Samo uz pomoć božanskog Učitelja možemo razumeti istine Božje Reči. U Njegovoj školi naučićemo da budemo krotki i ponizni. On nam pokazuje kako da razumemo tajne pobožnosti.

Neka oni koji žele obrazovanje najviše vrste uče... da je Gospod blizu onih koji Ga traže svim srcem.

Što neko bolje sagledava Božji karakter, to ponizniji postaje, to skromnije postaje njegovo mišljenje o sebi. I to je zaista dokaz da je takav upoznao Boga, da je uspostavio zajedništvo sa Isusom Hristom. Ukoliko ne budemo krotki i ponizni, ne možemo s pravom tvrditi da imamo ikakvog pojma o Božjem karakteru. Ljudi mogu misliti da imaju vrhunske kvalifikacije. Njihovi sjajni talenti, visoko obrazovanje, rečitost, aktivnost i revnost, mogu da prevare oči, ushite maštu, pobude divljenje onih koji ne vide ono što se nalazi ispod površine; ali, ako poniznost i skromnost nije povezana sa tim ostalim darovima, gledaćemo samouzvisivanje i samohvaljenje. Ukoliko svaka sposobnost nije posvećena Gospodu, ukoliko oni kojima je Gospod poverio darove ne traže milost koja jedina može da učini da njihove sposobnosti postanu prihvatljive pred Bogom, Gospod će ih smatrati... nekorisnim slugama. »Žrtva je Bogu duh skrušen, srca skrušena i poništena ne odbacuješ, Bože!« (Psalam 51,17)... Oni čija su srca omekšana i predana, koji su videli slavni prikaz Božjeg karaktera, neće pokazivati nerazumnu drskost... Njihovo će se ja izgubiti u svesti o Božjoj predivnoj slavi, u svesti o sopstvenoj krajnjoj nedostojnosti. Svi koji cene srećno i sveto hodanje sa Bogom... učiniće sve što je u njihovoj moći da dobiju priliku da ugledaju Gospodnju slavu. Na svakom mestu i u svim okolnostima, oni će se moliti Bogu da im dozvoli da Ga vide. Oni će gajiti onaj krotki i ponizni duh koji drhti na svaku Božju reč. [67]

Njegov je jaram blag i Njegov teret lak, 3. mart

»Jer je jaram moj blag i breme je moje lako!« Matej 11,30.

Mi moramo uzeti Hristov jaram ako želimo da uspostavimo potpuno zajednistvo s Njime. »Uzmite jaram moj na sebe!« (Matej 11,29) kaže Isus… Nošene jarma sjedinjuje smrtnog čoveka sa beskrajno voljenim Božiim Sinom i čini ga Njegovim saradnikom. Uzimanje krsta uklanja iz srca samoljublje, i stavlja čoveka u položaj da može da nauči kako se nosi Hristovo breme. Mi ne možemo slediiti Hrista ako ne nosimo Njegovo breme, ako ne uzmemo Njegov krst i ne nosimo ga za Njime. Ako naša volja još nije usaglašenla sa božanskim zahtevima, moramo se odreći svojih sklonosti, оdbaciti svoje omiljene želje i krenuti Hristovim stopama...

Ljudi za svoj vrat prave jarmove koji im izgledaju laki i igodni za nošenje, ali se oni pokazuju krajnje teški. Hristos to vidi i kaže: »Uzmite moj jaram na sebe!« Jaram koji biste sami stavili na svoj vrat, smatrajući ga prikladnim, neće vam uopšte odgovarati! Uzmite na sebe Moj jaram, i naučite od Mene pouke koje morate da naučite, jer sam Ja krotak i smeran u srcu, i naći ćete odmor dušama svojim. Jer je jaram Moj blag i breme je Moje lako! Bog nikada ne proćenjuje pogresno svoje nasledstvo. On odmerava ljude sa kojima radi. Kada se pokore Njegovom jarmu, kada odustanu od otpora koji se pokazao nekorisnim i za njih same i za Božje delo, oni će naći mir i odmor. Kada budu postali svesni svojih slabosti, svojih nedostataka, uzivaće da čine Božju volju. Tada će se pokoriti Hristovom jarmu. Bog će tada moći, da deluje u njima da žele, i da čine ono što Mu je ugodno, a što je veoma često potpuno suprotno onome što plamra ljudski um. Kada budemo pomazani nebeskim uljem, naučićemo lekciju o krotosti i poniznosti, koja uvek donosi odmor duši.

Iako ćemo imati nevolja, te nevolje, ako ih dobro pod-nesemo, učiniće naš put još dragocenijim. [68]

Hristos je Učitelj kojeg je Nebo poslalo, 4. mart

»A Isus im reče: Ja sam hleb života, koji meni dolazi neće ogladneti, i koji mene veruje neće nikada ožedneti!« Jovan 6, 35

Um je naše najveće imanje: ali, on se mora vežbati pro-učavanjem, razmišljanjem, učenjem u školi Isusa Hrista, koji je najbolji i najistinitiji Učitelj koiega je svet ikada video.

»Ja sam Hleb života« , Začetnik, Hranilac i Održavalac večnog, duhovnog života... Jesti Njegovo telo i piti Njegovu krv znači primiti Ga kao Učitelja koji je poslan s Neba. Verovanje u Njega bitno je za duhovni život. Oni koji se hrane Rečiu nikada nisu gladni, nikada žedni, nikada željni nekog višeg ili uzvišenijeg dobra.

U Božioi Reči nalazi se naistvarnije, naiuzvišenije znanie. Njegova jednostavnost je upravo rečita. Međutim, neki ljudi se radije hvataju u koštac sa rečima navodnih velikana sveta, uzivaju da razmatraju njihovu frazeologiju kao nešto što treba ocenjivati i vrednovati. I tada slušamo ljude kako uzdizu ljudska bića uzvisujući one koje ovaj svet naziva velikima. Čineći to, gube iz vida Hrista u Reči! Njima On nije sve u svemu — prvi i poslednji i najbolji u svemu. Njima je zato neophodno da sednu pored Isusovih nogu, da uče o Onome kojeg ako pravilno poznajemo primamo večni život.

Biblija je naš vodič na sigurnom putu koji vodi u večni život. Bog je nadahnuo ljude da napišu spise koji nam otkrivaju istinu, istinu koja nas privlači i koja će, ako se bude primenila, osposobiti primaoca da stekne moralnu snagu i tako se uzdigne do kruga najobrazovanijih umova. Um svih onih koji proučavaju Božju Reč će se razvijati. Daleko više od bilo kojeg drugog proučavanja, ono je po svojoj prirodi takvo da povećava moć shvatanja, da daje svakoi sposobnosti novu životnu snagu... Ono nas dovodi u užu vezu sa celim Nebom, dajući nam mudrost, znanje i razum… Jevanđelje je prilagođeno da bude duhovna hrana, da zadovolji čovekov duhovni apetit. U svakom slučaju to je upravo ono što je čoveku potrebno. [69]

Primamo veru koja kroz ljubav radi, 5. mart

»Jer u Hristu Isusu niti što pomaže obrezanje ni neobrezanje, nego vera, koja kroz ljubav radi!« Galatima 5,6.

Kada iznosite svoje molbe Gospodu, trebalo bida to činite u poniznosti, ne hvaleći se svojim visokim dosngnućima, već u stvarnoj duševnoi gladi za Božjim blagoslovima. Hristos uvek zna šta gajimo u svom srcu. Moramo Mu dolaziti sa verom da će Gospod čuti i uslišiti naše molitve, jer »što god nije po veri, greh je«. (Rimlianima 14,23) Prava vera je vera koja radi u ljubavi, i čisti dušu. Živa vera će biti i vera na delu. Ako bismo otišli u baštu i ustanovili da nema izdanaka na biljkarna, da nema svezine u listovima, da nema pupoljaka koji se otvaraju ili cvetova koji cvetaju, da nema nikakvog znaka života ni na stablu ni na granama, kazali bismo: »Biljke su mrtve. Očistite ih iz bašte, jer kvare zemlju!« Tako je i sa onima koji tvrde da su hrišćani, a nemaju nikakve duhovnosti. Ako nema znakova verske revnosti, aki nema poštovanja Gospodnjih zapovesti, očigledno je da nema ni stanovanja u Hristu, koji je živi Čokot.

Vera i ljubav su bitni, snažni, delotvorni elementi hri-šćanskog karaktera. Oni koji ih imaju jedno su sa Hristom, i rade Njegovo delo... Mi moramo sesti kraj Hristovih nogu i biti Njegovi stalni učenici, raditi sa Njegovim darovima vere i ljubavi. Tada ćemo nositi Hristov jaram, uzeti Njego-vo breme, i Hristos će nas priznati kao one koji su jedno s Njime; na Nebu će o takvima biti rečeno: »Oni su Božji sa-radnici!« Hoće li naša omladina imati na umu da bez vere niko ne može ugoditi Bogu? I da to mora biti vera koja će raditi u ljubavi i čistiti dušu?

Nikada ne možemo precemti vrednost jednostavne vere i bezuslovne poslušnosti. Upravo dok idemo putem poslu-šnosti, u jednostaynoj veri, naš karakter stiče savršenstvo. [70]

Naučimo da govonmo hananskim jezikom, 6. mart

»Neka se spusti kao dažd nauka moja, i neka padne kao rosa govor moj, kao sitan dažd na mladu travu, i kao krupan dažd na odraslu travu.« 5. Mojsijeva 32,2.

Mi moramo biti svedoci za Hrista; a to ćemo biti ako svakoga dana rastemo sve dok ne dostignemo punu meru rasta ljudi i žena u Hristu. Naša prednost je da postajemo sve sličniji Njemu rastući iz dana u dan. Tako ćemo.dobiti i snagu da izrazavamo svoju ljubav prema Niemu uzvisenijim, čistijim govorom, naše misli će se širiti i produbljivati, naše rasuđivanie će postajati sve zdravije i verodostojnije, a naše svedočenje sticati sve više života i sigurnosti Mi ne smemo tako negovati svetovni jezik, postati tako upoznati sa razgovorima ljudi, da nam hananski jezik bude nov i nepoznat. Moramo, učiti u Hristovoi školi; ipak, očigledno je da su mnogi zadovoljni veomа ograničenim iskustvom na duhovnom području, jer pokazuju tako malo poznavanja onoga što je duhovno kada se mole ili svedoče.Mi pokazujemo manje zdravog razuđivanja u onome što se tiče naših večnih interesa nego u onome što se odnosi na naše zemaljske, prolazne poslove.

Hrišćani treba da budu verni učenici u Hristovoj školi; da stalno uče više o Nebu, više o rečima i volji Božjoj, više o istini i vernom upotrebljavanju znanja koje su stekli.

Osnovni zahtev koji se .postavlja jeziku je da bude čist i ljubazan i istinit — »spoljašnje izražavanje unutrašne vrline«... Najbolja škola za takvo jezičko usavršavanje je dom.

Ljubazne reči su kao rosa i prijama kiša duši. Pismo kaže o Hristu da je milost bila darovana Njegovim usnama da bi mogao »progovonti zgodnu reč umornome«. Gospod i nas poziva da »reč naša biva svagda u blagodati« , »da znate kako vam svakome treba odgovarati«. (Kološanima 4,6) Kada je srce čisto, iz njega se izliva bogata riznica mudrosti. [71]

Naučimo da se čuvamo laskanja i praznih reči, 7. mart

»Braćo! Čiuvajte se da vas ko ne zarobi filozofijom i praznom prevarom, po kazivanju čovečijemu, po nauci sveta, a ne po Hristu!« Kološanima 2,8.

Laskanje je umetnost laganja kojom se sotona služi da bi prevario čoveka i naveo ga da visoko misli o sebi... Laskanje je hrana kojom su se hranili mnogi naši mladi, a oni koji su ih hvalili i koji su im laskali smatrali su da čine dobro: ali su u stvari činili zlo. Hvaljenje, laskanje i grešno popuštanje učinili su mnogo više da navedu dragocene duše da krenu rđavim putevima, nego bilo koje drugo sredstvo koje je sotona izmislio. Laskanje je deo ponasanja sveta, ali nema, nikakvog udela u Hristovom роnašanju. Laskanje navodi jadna ljudska bića, lomljiva i puna nedostatka, da počnu misliti da su uspešna i dostojna, da se. uzohole u svom telesnom umu. Ona bivaju opijena mišlju da imaju sposobnosti veće od onih koje stvarno imaju, i njihovo versko iskustvo postaje neuravnoteženo. Ukoliko se uz pomoć božanske providnosti ne odvrate od tih zabluda, ukoliko se ne obrate Bogu, ne nauče azbuku religije u Hristovoj školi, izgubiće svoju dušu. Mnogom mladiću je bilo polaskano da ima sposobnosti kao prirodni dar; iako se sposobnost koju on misli da ima može razviti samo marljivim uvežbavanjem i negovanjem, učeći se krotosti i poniznosti od Hrista... Bog dozvoljava da neprijatelj napadne takvog samo zato da može da postane svestan svoje slabosti. Dozvoljava mu se da načini neku odlučujuću glupu grešku i da bude izložen bolnom ponižavanju. Ali, dok se muči, pritisnut svešću o svojoj slabosti, ne smemo ga strogo osuđivati.... To je trenutak kada mu je neophodan prijatelj koji će... postupati strpljivo i odano sa zalutalim... Ali, ne smemo ga podizati uz pomoć laskania... Umesto toga treba mu ukazati na prve prečage lestvica, i njegove klecave noge treba staviti na najnizu prečagu lestvica napredo-vanja… Uz pomoć mudrih savetnika, niegov poraz će se pretvoriti u pobedu. [72]

Nevolje nas uče da čeznemo za nebom, 8. mart

»Jer naša laka sadašnja briga donosi nam večnu i od svega pretežniju slavu.« 2. Korinćanima 4,17.

Iako nije obećao svom narodu da će ga osloboditi nevolja, Gospod mu je obećao nešto daleko bolje. Rekao je: »Dokle traju dani tvoji, trajaće i snaga tvoja!« (5. Mojsijeva 33,25)

... Ako budeš pozvan da, Njega radi, prođeš kroz užarenu peć, Isus će biti uz tebe, isto tako kao što je bio uz trojicu vernih u Vavilonu. Oni koji vole svog Otkupitelja radovaće se svakoj prilici da zajedno s Njime preterpe poniženje i ukor. Ljubav koju osećaju prema svom Gospodu čini slatkim svako trpljenie Niega radi.

U sva vremena sotona je progonio pripadnike Božjeg naroda. Mučio ih je i ubijao; ali, umirući, oni su postajal pobednici. Svojom nepokolebljivom verom otkrivali su Onoga koji je moćniji od sotone. Sotona može mučiti i ubijati telo, ali on ne može da dirne u život koji je sakriven Hristom u Bogu. On može da baci čoveka među tamnicke zidine, ali ne može da okuje duh. Oni mogu da gledaju kroz tаmu prema slavi, govoreći: »Jer mislim da stradanja sadašnjega vremena nisu ništa prema slavi koja će nam se javiti!« (Rimljanima 8,18)…

Božja Crkva, omrznuta i progonjena od sveta, vaspitavana je i disciplinovana u Hristovoj školi. Njeni pripadnici hode uskom stazom na Zemlji; čiste se u peći nevoilja. Oni slede Hrista kroz teške sukobe, trpe samoodricanja, prolaze kroz iskustvo gorkih razočarenja; ali, njihovo bolno iskustvo ih uči krivići i muci greha, i oni ga posmatraju sa odvratnošću. Pošto učestvuju u Hristovim patnjama, njima je određeno da učestvuju i u Njegovoj slavi. U svetom viđenju prorok je video pobedu Božjeg naroda. On kaže: »I videh kao stakleno more pomešano s ognjem, i one što pobediše zver i ikonu njezinu, i zig njezin, i broj imena njezina, gde stoje na moru staklenome i imaju gusle Božje. I pevahu pesmu Mojsija, sluge Božjega, i pesmu Jagnjetovu.« (Otkrivenje 15,2.3) [73]

Moramo da razmišljamo o poukama iz prirode, 9. mart

»I za odelo što se brinete? Pogledajte ljiljane u polju kako rastu; ne trude se niti predu!« Matej 6,28.

Prirodne nauke su Božje skladište iz kojeg treba da crpe svaki učenik u Hristovoj školi. Putevi Božii u filozofiji prirode, i tajne povezane sa Njegovim postupanjem prema ljudima, to su rizniće iz kojih svi mogu da crpu.

Cvetovi u polju, u svojoj beskrajnoj raznolikosti, uvek služe uživanju sinova čovečjih. Sam Gospod hrani svaki koren, da bi tako izrazio svoju ljubav prema svima koji će biti omekšani i navedeni na predanje delima Njegovih ruku. Nama nije potrebna nikakva veštacka izložba. Božja ljubav je predstavljena divnim delima Niegovog stvaranja.

Hristos je pokušavao da pažnju svojih učenika sa vestačkog prenese na prirodno: »A kad travu po polju, koja danas jest, a sutra se u peć baca, Bog tako odeva, a kamo li vas, maloverni!« (Matej 6,30) Zašto naš nebeski Otac nije Zemlju odenuo tepihom smeđe ili sive boje? Izabrao je boju koja naibolje odmara, koja je najprihvatiljiva za naša čula. Kako raduje srce i osvežava umorni duh kada gledamo zemlju, odevenu u odeću živog zelenila! Bez tog pokrivača vazduh bio bio ispunjen prasmom, i zemlja bi izgledala kao pustinja. Svaka vlat trave, svaki otvoreni pupoljak, svaki rascvetani cvet dokazi su Božje ljubavi i treba da nam pruže pouku o veri i poverenju u Njega. Hristos privlaci našu pažnju na njihovu prirodnu lepotu i uverava nas da ni najveličanstvenija odora najvećeg vladara koji je ikada nosio zemaljski skiptar nije jednaka onoj koju nosi najskromniji cvet. Ti koji uzdišeš za veštačkim sjajem koji se može kupiti samo novcem, za skupocenim platnima, namestajem i оdećom, slušaj glas božanskog Učitelja. On ti ukazuje na cveće u polju, čiji jednostavni uzor nikada neće moći da dostigne ljudska veština. [74]

Da uđemo u Hristov pokoj, 10. mart

»Dakle je još ostavljeno počivanje narodu Božjemu.« Je-vrejima 4,9.

Ako želite da se naučite krotosti i poniznosti srca u Hristovoj školi, On će vam sigurno dati odmor i mir. Strašna je i teška borba potrebna da čovek odbaći svoju volju i svoje puteve. Ali kada naučimo tu рouku, nalazimo, odmor i mir. Oholost, sebičnost i ambicija se moraju pobediti; naša volja se mora izgubiti u Hristovoj volji. Ceo život treba da postane jedna velika i stalna žrtva ljubavi, svako delo dokaz, i svaka reč izraz ljubavi. I kao što život iz čokota struji kroz loze i lišće, spustajući se do najdonjeg tkiva i dopirući do najvišeg lista, tako će i Hristova milost plamteti obilno u duši, šalući svoje vrline u sve delove bića, prožimajući svaki poket tela i uma.

Sarađujuci sa Hristom u velikom delu za koje je On dao svoj život, naći ćemo istinski odmor. Dok smo još bili grešnici, On je dao svoj život za nas. On želi da dođemo k Njemu i da učimo od Njega. Tako ćemo naći odmor. On kaže da će nam dati odmor. »Naučite se od mene, jer sam ja krotak i smeran u srcu!« (Matej 11,29) Čineći to, naći ćeš u svom iskustvu odmor koji Hristos daje, odmor koji daje uzimane Niegovog jarma i nošenje Niegovog bremena.

Obličje pobožnosti bez njene sile je samo umor i teret; ali, kad je celo srce ukljućeno u Hristovu službu, dušja se odmara; jer Bog pomaže takvima da svakoga dana pobeđuju sile tame. Bog pomaže onome koji svoju dušu posvećuje Gospodu kao vernom Stvoritelju.

Naučiti pouke kojima nas Hristos uči znači sabrati najveću riznicu koju učenik može naći. Odmor im dolazi na temelju svesti da se trude da ueode Gospodu. [75]

Zavisnost od Boga, 11. mart

»Jer bez mene ne možete činiti ništa!« Jovan 15,5.

Prva pouka koju moramo naučiti... je pouka o zaviinosti ot Boga... Kao što cvet u polju ima svoj koren u tlu; kao što on mora da prima vazduh, rosu, kišu i svetlost, tako i mi moramo da primamo od Boga sve što održava život naše duše.

Hrišćaninu je obećana Bozja prisutnost. Ova Stena vere je živa Božja prisutnost. I najslabiji se može osloniti na nju. Oni koji sebe smatraju najjačima mogu da postanu najslabiji ukoliko se ne oslone na Hrista kao na svoju snagu kao na svoju dostojnost. To je Stena na kojoj možemo uspešno da gradimo. Bog nam je blizu u Hristovoj žrtvi pomirenja u Njegovom posredovanju, u Njegovoj brižnoj, nežnoj snazi kojom upravlja Črkvom. Sedeći na večnom prestolu, On strazi nad njom sa najvećoim pažnjom. Sve dok pripadnici Crkve budu verom dobijali sok i hranu od Isusa Hrista, a ne od ljudskih mišljenja i planova i metoda; sve dok budu gajili svest o Božjoj blizini u Hristu, sve dok se budu potpuno oslanjali na Njega, imaće životodavnu vezu sa Hristom kao što loza ima vezu sa čokotom. Crkva nije utemeljena na ljudskim teorijama, dugoročnim planovima i formama. Ona zavisi od Hrista, koji je njena pravednost. Ona je izgrađena na veri u Hrista i »ni vrata paklena neće je nadvladati«. (Matej 16,18)

Snaga svake duše je u Bogu a ne u čoveku. U smirenosti i poverenju treba da bude snaga svih onih koji su svoje srce predali Bogu. Hristov interes prema nama nije površan, nego snažniji od interesa majke prema svom detetu… Naš Spasitelj nas je platio svojim ljudskim patnjama i žalostima, uvredama, ukorima, zlostavljanjima, ruganjima, odbacivanjima i smrću. On straži nad tobom, uzdrhtalo Božje dete! On će te učiniti sigurnim pod svojom zaštitom... Ova slabost ljudske prirode neće nam zaprečiti pristup nebeskom Ocu, jer je Hristos umro da bi posredovao za nas. [76]

Usredsredimo svoje misli na Hrista, 12. mart

»Da se obnovite duhom uma svojega.« Efescima 4,23.

Današnja omladina treba da se obrazuje za ispunjavanje visokih i svetih ciljeva... Oni su učenici u Hristovoj školi, koji iz dana u dan uče od svog božanskog Učitelja.

Upravo su u mladosti osećanja najsnažnija, pamćenje najbolje, a srce najprijemčivije za božanski uticaj; i upravo u mladosti sve mentalne i fizičke snage treba da se usmere na zadatak da se postignu velika poboljšanja i u odnosu na ovaj i u odnosu na svet koji će doći.

Količina korisnog znanja koje mogu da steknu mladići i devojke jedva da se može oceniti; ali, da bi dostigli visok nivo, oni moraju zatvoriti vrata pokvarenim mislima koje sotona pokušava da nametne umu i odbiti da podlegnu njegovim iskušenjima. Mladi mogu da steknu čak i ono što se zlatom ne može kupiti, ako gaje ćistu, strogu odlučnost da postanu sve što im je Bog odredio da budu. Um treba da se uvežba da se bavi pravim temama za razmišljanje. Mladi treba da proučavaju Pismo, i da u svakodnevnom životu primenjuju božanska načela koja im je Bog dao da se po njima upravljaju. Oni koji su ostareli u Božjoj službi možda će ustanoviti da njihov um više nije u stanju da shvati ono što se zbiva oko njih, da nedavni događaji veoma brzo nestaju iz njihovog pamćenja, ali da je njihov um vrlo budan kada se radi o prizorima i događajima iz njihovog detinjstva. O, kada bi mladi mogli da shvate koliko je važno da svoj um sačuvaju čist i neokaljan pokvarenim mislima, da sačuvaju svoju dušu od svih ponižavajudh običaja, jer poročnost ili neporočnost iz mladosti odražava se na stanje u starosti.

Kada se prihvate, biblijske istine će uzdid um iz blata svetovnosti i pokvarenosti. Kada bi se Božja Reč cenila onoliko koliko bi trebalo, i mladi i stari imali bi onu unutrašnju čvrstinu, snagu načela, koja bi ih osposobila da se odupru iskušenju. [77]

Odupreti se iskušenju, 13. mart

»Pokorite se, dakle, Bogu, a protivite se đavolu, i pobeći će od vas!« Jakov 4,7.

Sotona i dalje dolazi sinovima čovečjim sa svoiim isku-šenima. On se služi svim sredstvima koja mu stoje na ra-spolaganju da se prikrije, i upravo zato mnogi ne prepoznaju njegove zamke. Pre neki dan mi je bilo upućeno pitanje: »Verujete li da đavo postoji kao lićnost?« »Verujem!« — glasio je moj odgovor. »Pa,« — kazao je radoznalac — »ja ne verujem da postoji neko takvo biće, naše zle misli i nagoni su jedini đavoli o kojima išta znamo!« Onda sam upitala: »Ali, ko vas nadahnjuje tim mislima? Odakle one potiču ako ne od sotone?«...

Isto tako sigurno kao što postoji naš lični Spasitelj, tako postoji i naš lični neprijatelj, okrutan i lukav, koji nam je uvek za petama, koji kuje zaveru da nas skrene s pravog puta. On najuspešnije deluje kada je prerušen. Gde god se gaji mišljenje da on ne postoji, tamo je najzaposleniji. Kad najmanje očekujemo njegovu prisutnost, on je u prednosti nad nama. Osećam strah dok gledam koliko mladih pada pod njegovu vlast zato što ga ne znaju. Da su samo mogli da vide opasnost u koju srljaju, utekli bi Hristu, utočištu grešnika!

Postavi sebi cilj da budeš veran učenik u Hristovoj školi, da svakoga dana usaglašavaš svoj život sa božanskim Uzorom. Upravi svoj pogled prema Nebu, i trči prema belezi svoga zvanja gornjega u Isusu Hristu. Strpljivo trči svoju hrišćansku trku, uzdigni se iznad svakog iskušenja, ma koliko teško ono bilo, koje dođe na tebe. Odupri se đavolu, i on će pobeći od tebe. Približi se Bogu; ako budeš želeo da učiniš prvi korak prema Nebu, ustanovićeš da je On ispružio ruku da ti pomogne. Ona će ostati uz tebe, kao pojedinca bilo da koračaš u svetlosti Sunca pravde, ili u tami zablude. Istina Božja može ti postati blagoslov samo ako dozvoliš njenom uticaju da ti odsti i opljemeni dušu. [78]

Da budemo ljubazni i puni ljubavi, 14. mart

»Ljubav bratinska da ostane među vama!« Jevrejima 13,1.

Nijedan član porodice ne može se ograditi od ostalih... Ako je ispunjen Hristovom ljubavlju, pokazivaće uslužnost, ljubaznost i nežno poštovanje prema osećanjima drugih; pokazivaće onima oko sebe, svojim delima ljubavi, da prema njima gaji nežna, zahvalna i radosna osećanja. Tako će se videti da on živi za Isusa, da svakoga dana prima pouke kraj Njegovih nogu, da dobija Njegovu svetlost i Njegov mir.

Najpažljivije negovanje spoljašnjih manira u životu nije dovoljno da ukloni svu uvredljivost, oštro osuđivanje i ne-prikladne reči. Prava prefinjenost se neće postići sve dok čovek sebe smatra najvišim i najvažnijim. Ljubav mora boraviti u srcu. Promišljeni hrišćanin pobude za svoja dela nalazi u dubokoj ljubavi svoga srca prema svom Učitelju. Duboko iz korena njegove ljubavi prema Hristu proizlazi i nesebično interesovanje za njegovu braću.

Od svega što se traži, neguje i razvija ništa nije tako dragoceno u Božjim očima kao čisto srce, kao duša nadahnuta zahvalnošću i mirom.

Ako božanski sklad istine i ljubavi postoji u srcu, on će se iskazati rečima i delima... Duh istinskog dobročinstva mora da ispunjava srce. Ljubav celokupnoj pojavi onoga koji je ima donosi ljupkost, prikladnost i privlačnost. Ljubav obasjava lice i utišava glas; oplemenjuje i uzdiže celog čoveka. Ona ga dovodi u sklad sa Bogom, jer je ljubav nebeska osobina.

Ne dozvolimo nikakvoj sebičnosti da živi u srcu ili da nađe mesta u domu... Kada svi postanu članovi carske porodice, zavladaće prava uljudnost u domaćem životu. Svaki član porodice trudiće se da život učini prijatnim svima ostalima. [79]

Poniznost, 15. mart

»A on daje veću blagodat. Jer govori: Gospod se suproti ponositima, a poniženima daje blagodat.« Jakov 4,6.

Sigurni smo jedino kada sebe, u savršenoj pokornosti i poslušnosti, povežemo sa Hristom. Njegov jaram je blag, jer Hristos nosi njegovu težinu. Kada ponesemo breme krsta, ono postaje lako; i taj krst nam je zalog večnog života. Svi mi imamo prednost da radosno idemo za Hristom, uzvikujući pri svakom koraku: »Milost tvoja čini me velikim!« (Psalam 18,35) Ali, ako želimo da putujemo prema Nebu, moramo uzeti Božju Reč kao svoj udžbenik. Iz nadahnute Reči moramo izvlačiti pouke za sebe iz dana u dan...

Poniženje čoveka Isusa Hrista neshvatljivo je ljudskom umu; ali, u Njegovo Božanstvo i u Njegovo postojanje pre nego što je svet bio stvoren, nikada neće posumnjati oni koji veruju u Božju Reč. Apostol Pavle govori o našem Posredniku, jedinorodnom Božjem Sinu, Zapovedniku svih nebeskih vojski, koji je, odenuvši svoju božansku prirodu u ljudsku, uzeo oblik sluge...

Ponizivši se da postane čovek, Hristos je pokazao poniznost kojoj se dive sve nebeske sile. Delo spuštanja u položaj čoveka ne bi predstavljalo nikakvo poniženje da nije bilo Hristovog uzvišenog prapostojanja. Mi moramo otvoriti svoj um za činjenicu da je Hristos odložio svoju carsku odoru, svoju carsku krunu, svoj visoki zapovednički položaj, i odenuo svoju božansku prirodu u ljudsku, da bi se mogao sresti sa čovekom na njegovom nivou, da bi ljudskom rodu doneo moralnu snagu kojom njegovi pripadnici postaju sinovi i kćeri Božje. Da bi otkupio čoveka, Hristos je postao poslušan sve do smrti, do smrti na krstu.

Krotost i poniznost, koje su obeležavale Hristov život, postaće obeležje života i karaktera onih koji »hode kao On što je hodio«. (1. Jovanova 2,6) [80]

Krotost, 16. mart

»Upućuje krotke istini, uči krotke hoditi putem njegovim!« Psalam 25,9.

Mi moramo naučiti važnu lekciju o tome šta znači biti čovek u Božjim odma. To znači biti sličan Isusu, krotak i smeran u srcu, braniti interese drugih požrtvovanije od svojih... To treba da bude vidljivo u našem svakodnevnom životu i ponašanju, pokazujući da u Hristovoj školi nismo bežali sa časova niti igrali ulogu zaostalih učenika.

Sebičnost ne može da opstane u srcu u kome stanuje Hristos; ako je budemo gajili, ona će iz srca istisnuti sve ostalo. Ona će nas navesti da sleđimo sklonosti umesto dužnosti, da sebe učinimo predmetom razmišljanja, da zadovoljavamo sebe i popuštamo sebi umesto da se trudimo da budemo na blagoslov bližnjima. Naše potrebe, naša zadovoljstva dolaziće pre svega ostalog... Pravu sreću treba tražiti, ne u popuštanju sebi i zadovoljavanju sebe, već u učenju od Hrista... Oni koju se uzdaju u svoju mudrost, koji idu svojim putevima, tuže se na svakom koraku, zato što je breme koje im je natovarila sebičnost postalo suviše teško...

Isus voli mlade, i čezne da steknu mir koji im jedino On može dati. On ih poziva da se od Njega nauče krotosti i poniznosti srca. Te dragocene osobine se veoma retko nalaze kod mladih sadašnjeg vremena, čak i onih koji tvrde da su hrišćani. Njihovi putevi izgledaju pravi u njihovim očima. Prihvatajući Hristovo ime, nisu prihvatili i Njegov karakter... zato ne znaju ništa o radosti i miru koji se mogu naći u Njegovoj službi.

Hristova krotost, pokazana u domu, učiniće srećnim one koji u domu žive; ona ne izaziva svađe, ne daje gnevne odgovore, već smiruje osetljivi temperament, širi ljubaznost koja se oseća u celom krugu onih koji su izloženi njenom privlačnom uticaju. Gde god se krotost gaji, ona zemaljsku porodicu čini delom velike nebeske porodice. [81]

Razumevanje prema potrebama bližnjih, 17. mart

»Obucite se, dakle, kao izabrani Božji, sveti i ljubazni, u srdačnu milost, dobrotu, poniznost, krotost i trpljenje.« Kološanima 3,12.

Gledajte na Isusa kao na svog vodiča i svoj uzor... Istražujte kako biste mogli postati slični Njemu, u obzirnosti prema drugima, u krotosti i poniznosti. Tako biste mogli »u svemu uzrasti u Onome koji je Glava, Hristos« ; odražavati Njegov lik, biti od Njega prihvaćeni kao Njegovi na dan Njegovog dolaska.

Kada Isusa prihvatimo verom i unesemo u unutrašnju svetinju srca, Sveti Duh će oblikovati i izgraditi naš karakter po ugledu na Hrista. Tada ćemo svakoga dana učiti lekcije u Hristovoj školi. Karakter drveta se prepoznaje po njegovim plodovima. »Po rodovima njihovim poznaćete ih!« (Matej 7,16) Hrišćanin će sijati kao svetlost usred moraine tame sveta. On će biti nežnog srca, obziran prema osecanjima drugih. Božja Reč nas poučava da budemo »mudri kao zmije, a bezazleni kao golubovi« (Matej 10,16); i dužnost je svakog hrišćanina da stavi sebe pod upravu biblijskih nacela da bi mogao biti »radnik koji se nema šta stideti«. (2. Timotiju 2,15) Delo koje će obaviti ruke koje se toga drže biće isto tako trainoj kao i večnost. Ono neće biti pomešano sa vlaknima sebićnosti, niti će to biti neodgovorno, nemamo obavljeno delo.

Nežna osećanja uvek moraju poveziyati muža i ženu, roditelje i decu, braću i sestre. Svaka nagla reč se mora zatisnuti, a ne sme se pokazati čak ni prividni nedostatak međusobne ljubavi. Dužnost je svakog člana porodice da bude ljubazan, da govori ljubazno.

Negujte nežnost, simpatiju i ljubav i neka se te osobine izražavaju malim uslugama, govorom, pažnjom punom

Bog ceni unutrašnji nakit, vrline Duha, ljubaznu reč, promišljenu obzimost prema drugima. [82]

Vladanje sobom, 18. mart

»A za ovo se i ja trudim da imam čistu savest svagda i pred Bogom i pred ljudima.« Dela 24,16.

Snaga karaktera sastoji se od dve osobine — snage volje i snage vladanja sobom. Mnogi mladi pogrešno misle da jake, neukroćene strasti predstavljaju snagu karaktera; međutim, istina glasi da je slabić onaj kojim upravljaju njegove strasti. Prava veličina i plemenitost čoveka meri se njegovom sposobnošću da vlada svojim osećanjima, a ne snagom osećanja koja vladaju njime.

Nikada ne smemo izgubiti vlast nad sobom. Uvek imajmo pred očima savršeni Uzor. Greh je govoriti nestrpljivo ili osomo ili osećati gnev — čak i kada ga ne izrazimo rečima. Mi moramo hoditi dostojno, pravilno predstavljajući Hrista. Izgovaranje gnevnih reči slično je kresanju kremena kremenom; ono smesta raspaljuje gnevna osećanja.

Nikada nemojmo biti slični bodljikavom kestenu. U domu ne dozvoljavajte sebi da se poslužite oštrim, uvredljivim rečima. Trebalo bi da pozovete nebeskog Gosta da dođe u vaš dom, istovremeno omogućujući Njemu i nebeskim anđelima da stanuju sa. vama. Trebalo bi da primimo Hristovu pravednost, posvečenje Božjim Duhom, lepotu svetosti, da bismo onima oko sebe mogli otkriti Svetlost života...

Neki slavni vladar je rekao na svojoj samrtničkoj postelji: »Od svih mojih pobeda samo mi jedna danas daje neku utehu; to je pobeda koju sam stekao nad svojim burnim temperamentom!« Aleksandar i Cezar lakše su pokorili svet nego što su pokorili sebe. Pošto su pobeđivali narod za narodom, pali su — jedan od njih kao »žrtva neumerenosti, a drugi kao žrtva nerazumne ambicije«.

Najuzvišeniji dokaz plemenitosti hrišćanina je vladanje sobom.

U Gospodnjem delu stalno se nalazimo u školi u kojoj se udmo lekcijama o vladanju sobom, o posvećenom dostojanstvu, o velikodušnom postupanju i ponašanju. [83]

Neporočnost, 19. mart

»Izbaviće i onoga koji nije bez krivice; izbaviće se čistotom ruku svojih.« O Jovu 22,30.

Onaj koji zaslužuje đa se nazove hrišćaninom, što znači sličnim Hristu, biće ispunjen pobožnošću i neporočnošću, ljubavlju i poštovanjem Boga i Isusa Hrista, kojega je On poslao; i njegov duh, njegove reči, njegova dela, nosiće pečat Neba. Drugi će moći da vide da je bio sa Isusom i da se naučio od Njega. Njegove molitve će biti jednostavne i vatrene, i dizaće se prema Bogu na krilima vere. Učeći u Hristovoj školi, on će imati skromno mišljenje o sebi; i iako će možda biti siromašan dobrima ovoga sveta, biće bogat vrlinama Božjega Duha, i moći će da bude na blagoslov i obogaćenje drugima svojim duhom i uticajem, zato što je Hristos u njemu izvor vode koja teče u život večni. On će oko sebe širiti atmosferu nade i hrabrosti i snage, i posramiće one koji su svetovni, sebični, formalni vernici, koji imaju ime da su živi a mrtvi su.

Skupocena vera koju nam Bog daje donosi snagu i ple-menitost karakteru. Kada Njegova dobrota, Njegova milost, i Njegova ljubav počivaju na nama, sve će jasnije i jasnije biti razumevanje istine; uzvišenija i uzvišenija čežnja za čistotom srca i jasnoćom misli. Duša koja boravi u neporočnoj atmosferi svetih misli preobražava se razgovarajući sa Bogom putem proučavanja Njegove Reči. Istina je tako prostrana, tako dalekosežna, tako duboka, tako široka, da se naše ja gubi u njoj. Srce omekšava, pokoreno je useljavanjem poniznosti, ljubaznosti i ljubavi... Ljudi čistog uma postaće ljudi snažnog uma.

Neporočnost srca i ljupkost duha dragoceniji su od zlata, i sada i u večnosti. Samo oni koji su čistoga srca moći će da vide Boga. [84]

Jednostavnost, 20. mart

»Ali se bojim da kako kao što zmija Evu prevari lukavstvom svojim, tako i razumi vaši da se ne odvrate od jednostavnosti koja je u Hristu.« 2. Korinćanima 11,3.

Onaj koji će se držati jednostavnosti u svim svojim na-vikama, obuzdavajući apetit i vladajući strastima, moći će da sačuva snažne, aktivne i živahne mentalne snage, brze da shvate sve što zahteva razmišljanje ili delovanje, prodorne da vide razliku izmedu svetog i nesvetog, i spremne da se uključe u svaki poduhvat koji je na slavu Bogu ili na dobrobit čovečanstvu.

Mališane treba vaspitavati u dečjoj jednostavnosti. Moraju naučiti da budu zadovoljni malim, korisnim dužnostima, da uživaju u iskustvima koja su u skladu sa njihovim godinama. Detinjstvo odgovara vlati trave u priči, a vlat ima lepotu koja je samo njoj svojstvena. Decu ne treba primoravati na preranu zrelost, već neka, što je duže moguće, zadrže svežinu i ljupkost svojih ranih godina. Što je smireniji i jednostavniji život deteta — što je slobodniji od veštačkih uzbuđenja i usklađeniji sa prirodom — to više pogoduje razvijanju telesnih i mentalnih sposobnosti i duhovne snage.

Roditelji treba da svojim primerom ohrabre razvijanje navike jednostavnosti, i da svoju decu odvrate od veštačkog i privuku prirodnom načinu života. Najprivlačnija su deca koja se ponašaju prirodno i bez afektiranja.

Najveći Učitelj kojeg je svet ikada upoznao bio je slavljen zbog svoje jednostavnosti; On je, u stvari, objašnjavao božansku istinu na takav način da su čak i deca mogla da razumeju Njegove reči, a istovremeno je privlačio pažnju najobrazovanijih ljudi i najvećih mislilaca sveta. Služeći se poznatim ilustracijama, uspevao je da istina bude jasna umu običnog naroda. Jednostavnošću je sejao seme evanđeoske istine u um i srce svojih slušalaca, i ono je klijalo i donosilo žetvu na večni život.

Hristova slava še krila u Njegovoj jednostavnosti. [85]

Čvrstina, 21. mart

»Tada ćeš podignuti lice svoje bez mane i stajaćeš tvrdo i nećeš se, bojati!« O Jovu 11,15.

Pravo je da mladj, misle da svoje mentalne snage moraju razviti do krajnjih granica. Mi ne bismo smeli da ograničavamo obrazovanje kojem ni Bog nije postavio nikakvih ograničenja. Naša dostignuća su potpuno bezvredna ako se ne upotrebe na slavu Bogu i na dobro čovečanstvu...

Neophodno nam je znanje koje će ojačati um i dušu, koje će nas učiniti boljim ljudima i ženama. Obrazovanje srca je daleko važnije od nekog knjiškog znanja. Dobro je, čak i bitno, poznavati svet u kome živimo; ali, ako izostavimo večnost iz naših računa, napravićemo propust od kojeg se nikada nećemo oporaviti... Ako mladi postanu svesni svojih slabosti, u Bogu će naći svoju snagu.

Mi moramo savladati nauku hrišćanstva — nauku koja je toliko dublja, šira i uzvišenija od bilo koje ljudske nauke koliko je Nebo više od Zemlje. Um se mora disciplinovati, obrazovati, uvežbati; jer mi moramo obaviti službu za Boga na način koji nije u skladu sa našim urodenim sklonostima. Nasleđene i stečene sklonosti prema zlu se moraju pobediti. Često se celokupno životno obrazovanje i uvežbavanje mora odbaciti da bi neko mogao da postane učenik u Hristovoj školi. Naša srca se moraju obrazovati da postanu čvrsta u Bogu. Mi moramo razviti navike u razmišljanju koje će nas učiniti otpornim prema iskušenju. Moramo naučiti da gledamo prema Nebu. Načela Božje Reči — načela uzvišena kao Nebo, načela kojima je obuhvaćena večnost — moramo shvatiti u njihovom odnosu prema našem svakodnevnom životu. Svako delo, svaka reč, svaka misao, sve mora biti u skladu sa tim načelima. Sve mora biti dovedeno u sklad sa Hristom i pokoreno Njemu. [86]

Strpljenje, 22. mart

»Jer vam je strpljenje od potrebe da volju Božju savršivši primite obećanje.« Jevrejima 10,36.

Život nekih ljudi protiče bez radosti i mira zato što nikada nisu u stanju da se uzdignu iznad svojih interesa. Njihova je ruka stalno ispružena, tražeći saučešće drugih. Kad bi takvi krenuli na rad da vide koliko bi mogli pomoći bližniima. kad bi se potrudili da izgovore reči ljubavi i ohrabrgnja, njihove duše bi, sada suve i pune žalosti, postale slične navodnjavanoj bašti.

U Hristovoj školi morate naučiti dragocenu lekciju o str-pljenju. Nemojte se obeshrabriti, nego nastavite da radite u punoj poniznosti. To će vas približiti Isusu, to će vas navesti da proučavate Uzor. Poželećete da radite kao što je Isus radio.

Nevolje će doći, to je istina, čak i na one koji su potpuno posvećeni. I strpljenje najstrpljivijeg biće stavljeno na okrutnu probu... Često je ćutanje najoštriji ukor koji se može uputiti onome ko je pogrešio svojim usnama.

Kada deca i mladi izgube vlast nad sobom i počnu da izgovaraju uzbuđene reči, tišina je često najbolji odgovor, mnogo bolji od uključivanja u proces prekorevanja, dokazivanja i osuđivanja. Pokajanje će doći vrlo brzo. Zlatno ćutaoje će često učiniti daleko više od svih reči koje se mogu izgovoriti.

Kada su drugi nestrpljivi, osorni, skloni prigovaranju zato što još nisu pobedili sebe, počni da pevaš neku od sionskih pesama. Dok je Hristos radio za stolarskom klupom,ponekad su Ga okružavali ljudi koji su stavljali na probu Njegovo strpljenje, ali je On počinjao da peva neke od divnih psalama i pre nego što bi shvatili šta čine, oni su Mu se pridruživali u pesmi, izloženi uticaju Svetoga Duha koji se tu nalazio.

Hristov savrsehi primer i Božja milost osposobljavaju čoveka da pomogne svojim sinovima i kćerima da postanu Božji sinovi i kćeri. [87]

Samoodricanje, 23. mart

»Eto, mi smo ostavili sve, i za tobom idemo!« Marko 10,28.

Svi mi moramo svakoga dana da učimo lekcije u Hristovoj školi, svakoga dana da stičemo nova iskustva, da bismo mogli da razumemo dužnosti koje imamo kao Njegova deca.

Mnogi pošteni, dobronamerni ljudi uopšte ne napreduju u svom hrišćanskom životu zato što ne uviđaju potrebu da stalno stiču nova i veća znanja o Isusu. Kada su se obratili, u početku su se radovali što su stali na Gospodnju stranu. Posle godinu dana davali su isto svedočanstvo. Nije bilo dokaza da su duhovno uzrasli; i dalje su bili slabi kao deca... Prvo iskustvo novoobraćenog je srećno i radosno; ali, nevolje dolaze, mora da se suoči sa teškoćama života, grešne karakterne osobine koje još nisu bile savladane, sada se bore za prevlast, i suviše često je i postižu. Tada dolazi do gubljenja poverenja i mira, zanemarivanja molitve i čitanja Pisma. I usled nedostatka znanja i iskustva, koje su morali da imaju, mnogi gube bitku sa sotonom. Ne znaju kako da prepoznaju njegova iskušenja ili kako da im se odupru...

Imajte veru u Isusa kao svog pomoćnika. Imajte na umu da vi ne treba da birate posao za sebe, ili da idete svojim putevima, već da gledate na Isusa kao na svog Vodiča i svoj Uzor. Imajte Njegov primer pred sobom, i stalno se pitajte šta bi bilo dobro u Njegovim očima. Od Njega se naučite lekcijama samoodricanja i samopožrtvovnosti.

Stražite stalno, povezujući se u mislima sa Bogom, umesto da ih zaokupljate odevanjem ili da dozvoljavate srcu da pati zbog povređenog ponosa. Trudite se da se odrečete sebe; budite sveti; neka se vaš um bavi Nebom, i neka se i vaši razgovori bave istom tematikom... Oni koji slede Hrista, izabrali su trpljenje i samoodricanje kao svoj deo, i proći će kroz Njegove probe ovde, ali... i kroz slavu, besmrtnost i večrti život na Nebu. [88]

Opraštanje, 24. mart

»Snoseći jedan drugoga, i opraštajući jedan drugome ako ima ko tužbu na koga, kao što je i Hristos vama oprostio tako i vi.« Kološanima 3,13.

Religija Isusa Hrista znači napredovanje; to znači stalno sezati napred i u visine, prema svetijim i uzvišenijim merilima... Hrišćanin čije srce je bilo dimuto lepotom Spasiteljevog karaktera, mora da sprovodi u život ono što je naučio u Hristovoj školi. Moramo biti pažljivi učenici u Hristovoj školi, spremni da prihvatimo ono čemu nas On ud iz dana u dan.

Nikada nećemo dostići savršenstvo karaktera ako ne budemo čuli Božji glas i slušali Njegov savet. Ovo uputstvo se ne odnosi samo na one koji se nikada nisu sreli sa teškoćama koje su u njima probudile odbojnost prema braći, već upravo na one koji su bili povređeni, koji su trpeli od materijalnih nepravdi, od ukora i kritika, od nerazumevanja i pogrešnog procenjivanja. Takvi ne smeju dozvoliti da mržnja uđe u njihovo srce, dopustiti da ih obuzmu neljubazna osećanja dok gledaju one koji su ih povredili...

Kao i Hristos i mi moramo da opraštamo svojim nepri-jateljima i tražimo priliku da pokažemo onima koji su nas oštetili da nam je draga njihova duša i da želimo da im činimo dobro, ako nam to bude bilo moguće... Ako oni koji su nas povredili i dalje nastave da idu svojim zlim putem... moramo uložiti napore da se pomirimo sa svojom braćom, sledeći biblijski plan, kao što nas je Hristos uputio. Ako naša braća odbijaju da se pomire, nemojmo govoriti o njima, niti potkopavajmo njihov uticaj, već ih prepustimo rukama pravednog Boga, koji će pravedno suditi svim ljudima... Mladi mogu izjavljivati da gaje veliku ljubav prema Božjem delu; ali, sve dok nisu pomireni sa svojim drugovima, nisu pomireni ni sa Bogom. Upravo... sebična osećanja koja se gaje, zadržavaju Božje blagoslove daleko od naših srca i naših domova. Neka Hristova ljubav poteče u naša srca i preobrazi naš karakter, ili nikada nećemo uspeti da postanemo Božja deca. [89]

Rešetanje je Petra dovelo do obraćenja, 25. mart

»Reče pak Gospod: Simone! Simone! Evo vas ište sotona da bi vas činio kao pšenicu! A ja se molih za tebe da tvoja vera ne prestane; i ti, kadgod obrativši se, utvrdi braću svoju!« Luka 22,31.32.

Razlog zašto mnogi od onih koji sebe smatraju Hristovim učenicima padaju u teška iskušenja krije se u tome što dovoljno ne poznaju sebe. Upravo je na tom području sotona temeljno izrešetao Petra. Kad bismo shvatili svoje slabosti, videli bismo da toliko toga moramo da učinimo za sebe, ponizili bismo svoje srce i predali se moćnoj ruci Božjoj. Povezujući svoju bespomoćnu dušu sa Hristom, svoje neznanje nadoknadili bismo Njegovom mudrošću, svoju slabost Njegovom snagom, svoju krhkost Njegovom trajnom silom. Petar je pao zato što nije bio svestan svoje krhkosti. Mislio je da je jak...

Da je Petar hodio ponizno pred Bogom, da je svoje ja sakrio u Hristu; da je iskreno tražio božansku pomoć; da je bio manje samosvestan; da je prihvatio Gospodnji savet i sproveo ga u život, bio bi budan u molitvi... Da je pažljivo ispitivao sebe, Gospod bi mu dao božansku pomoć i ne bi bilo nikakve potrebe da ga sotona rešeta... Nema takve sile u svim sotonskim vojskama koja bi mogla onesposobiti dušu koja se oslanja, sa iskrenim poverenjem, na mudrost koja dolazi od Boga.

Hristovo straženje nad Petrom i briga o njemu dovele su do njegovog povratka. Sotona ne može da učini ništa protiv svemoćnog Hristovog posredovanja. Molitvu koju je Hristos uputio za Petra On upućuje i za sve one koji su ponizni i skrušeni u srcu... Petar je zgrešio protiv svetlosti i znanja, protiv velikih i uzvišenih prednosti. Upravo ga je samopouzdanje dovelo do pada, a isto to zlo radi i sada u ljudskim srcima. Možda je naša namera da budemo pravedni i da činimo pravdu, ali ćemo sasvim sigurno zaći s puta ako ne budemo stalno učili u Hristovoj školi. Naša je jedina sigurnost da hodimo smemo pred Bogom. [90]

Lazar je ustao da svedoči o Božjoj slavi, 26. mart

»A kad ču Isus, reče: Ova bolest nije na smrt, nego na slavu Božju, da se proslavi Sin čovečji s nje.« Jovan 11,4.

Hristovo dvodnevno oklevanje kada je čuo da je Lazar bolestan nije bilo posledica zanemarivanja ili odbacivanja... Ovo treba da bude ohrabrenje svima nama... Mi moramo počivati u Gospodu i strpljivo čekati na Njega. Odgovor na naše molitve ne mora doći onako brzo kao što bismo želeli, i ne mora doneti ono što smo očekivali; ali Onaj koji zna šta je za najviše dobro Njegove dece daće nam mnogo više nego što smo tražili, ako ne izgubimo veru i ako se ne obeshrabrimo.

U Hristovim mislima nisu bili samo Njegovi ljubljeni u Vitaniji; On je morao da razmišlja i o pripremanju svojih učenika. Trebalo je da oni budu Njegovi predstavnici u svetu, tako da se Očevi blagoslovi mogu izliti na sve ljude. Zbog njih je Isus dozvolio da Lazar umre. Da je izlečio njegovu bolest i vratio mu zdravlje, ne bi bilo izvršeno čudo koje je predstavljalo najsnažniji dokaz Njegovog božanskog karaktera.

Da je Hristos bio u njegovoj bolesničkoj sobi, Lazar ne bi umro; jer sotona ne bi imao nikakve vlasti nad njime. U prisutnosti Životodavca, smrt ne bi mogla da usmeri svoju strelu prema Lazaru... Dozvolio je da Lazar pređe pod vlast smrti, i žalosne sestre su gledale kako njihov brat biva položen u grob. Hristos je znao da će njihova vera u njihovog Otkupitelja biti izložena teškoj probi dok budu posmatrale lice svog umrlog brata. Tako je On orezivao grane da bi mogle doneti više roda. Znao je da će posle borbe, kroz koju su sada prolazile, njihova vera zasijati sa mnogo većom silom.

Za sve koji čeznu da osete Božju ruku voditeljicu, trenuci najvećeg obeshrabrenja su vreme kada im je božanska pomoć najbliža... Iz svakog iskušenja i svake ne volje On će ih izvesti sa još čvršćom verom i bogatijim iskustvom. [91]

Jelisijeva je vera bila nagrađena, 27. mart

»I otide odande, i nađe Jelisija, sina Safatova, gde ore, i dvanaest jarmova pred njime; a sam beše kod dvanaestoga; i idući mimo njega Ilija baci na njega svoj plašt.« 1. Carevima 19,19.

Prorok Ilija se spremao da završi svoje zemaljsko delo. Drugi je morao biti pozvan da nastavi posao za to vreme. U toku svog putovanja, Ilija je dobio nalog da krene prema severu... Kuda god je gledao, Ilija je video da zemlja pripada jednom čoveku — čoveku koji nije savio svoja kolena pred Valom, čije je srce ostalo celo u službi Bogu... Vlasnik zemlje zvao se Safat...

Ilijinu pažnju privukao je Jelisije, Safatov sin, koji je sa slugama orao na dvanaest jarmova volova. On je bio učitelj, usmerivač i radnik. Jelisije nije živeo u gusto naseljenim gra-dovima. Njegov otac je obradivao zemlju, bio je zemljoradnik. Daleko od grada i pokvarenosti dvora, Jelisije je stekao svoje obrazovanje. Bio je naučen da prihvati jednostavne navike, da bude poslušan svojim roditeljima i Bogu... Ali, iako je bio krotkoga i mirnoga duha, Jelisije nije imao kolebljiv karakter. Poštenje i vernost i ljubav i strah Božji bile su njegove osobine. Imao je karakteristike vladara, ali je sa njima bila pomešania krotost onoga koji je spreman da služi. Njegov um vežbao se na malim dužnostima, da bi mogao biti veran u svemu što mu se poveri; da bi, ako ga Bog pozove da neposrednije radi za Njega, bio spreman da čuje Njegov glas.

Jelisijev dom bio je okružen bogatstvom; ali on je shvatio da mu je za jedno zaokruženo obrazovanje neophodno da stalno radi svaki posao koji se mora obaviti. Nije dozvoljavao da na bilo kojem području stekne manje znanja od slugu svoga oca. On je prvo naučio da služi, da bi mogao naučiti da predvodi, da poučava i da zapoveda.

Jelisije je zauzeo Ilijino mesto. I onaj koji je bio veran u onome što je bilo najmanje, pokazao se vernim i u onome što je bilo veliko. [92]

Mojsije je izdržao gledajući Onoga koji je nevidljiv, 28. mart

»Verom ostavi Misir, ne pobojavši se ljutine careve; jer se držaše Onoga koji se ne vidi, kao da ga viđaše.« Jevrejima 11,27.

Radi Božje časti i izbavljenja svog ugnjetenog naroda, Mojsije je žrtvovao časti Egipta. Tada, u naročitom smislu, Bog je preuzeo njegovo vaspitanje... Još je trebalo da nauči lekciju zavisnosti od božanske snage. On je pogrešno shvatio božansku nameru. Nadao se da će osloboditi Izrailja snagom svog oružja. Da bi to postigao, stavio je na kocku sve, i izgubio. Pobeđen i razočaran, postao je begunac i izgnanik u stranoj zemlji... Naizgled zauvek odvojen od svoje životne misije, podvrgao se disciplini neophodnoj da se ona izvrši... On je morao da stekne iskustvo koje će ga učiniti vernim, strpljivim pastirom Izrailja... U strogoj jednostavnosti pustinje... Mojsije je stekao ono što ga je pratilo u toku svih godina napomog i brigama opterećenog života — svest o ličnoj prisutnosti božanskog Bića... Kada je bio pogrešno shvaćen i pogrešno predstavljen, kada je bio pozvan da podnese ukor i uvredu, da se suoči sa opasnošću i smrću, bio je u stanju da izdrži, držeći se »Onoga koji se ne vidi, kao da ga viđaše«.

Mojsije je mudrošću i poštenjem nadmašivao sve vladare i državnike na Zemlji... On je bio velikodušan, plemenit, uravnotežen; nije bio nesavršen, njegove vrline nisu bile samo upola razvijene. Mogao je uspešno da opominje svoje bližnje, jer je sam njegov život bio oživotvorenje onoga što čovek može postati i postići kada prihvati Boga kao svog pomoćnika... Govorio je od srca i njegove reči su prodirale do srca. Bio je savršen u znanju, a ipak jednostavan kao dete u pokazivanju svojih dubokih osećanja. Obdaren snažnim instinktom, smesta je mogao da proceni potrebe svih ljudi oko sebe... Hristos je rekao da se samo čovek poznat po svojoj krotosti može uzdati u Boga. Preko takvog čoveka Bog se može otkriti svetu. Takav neće utkati u platno nijednu nit sebičnosti. [93]

Iako okrutno kušan, Jov je ostao savršen i pošten, 29.mart

»Beše čovek u zemlji Uzu po imenu Jov; i taj čovek beše dobar i pravedan, i bojaše se Boga, i uklanjaše se od zla.« O Jovu 1,1.

Nesebičnost, načelo Božjeg carstva, jeste načelo koje sotona mrzi; on odriče i samo njegovo postojanje. Od samog početka velikog sukoba sotona se trudio da dokaže da su načela Božjeg ponašanja sebična, a on se ponaša na isti način i prema svima koji služe Bogu. Dokazivanje neopravdanosti sotoninih optužbi je delo Hrista i svih onih koji nose Njegovo ime...

Veoma rano u istoriji sveta pojavio se izveštaj o životu jednog čoveka oko kojeg je sotona zapodenuo ovu svoju bitku. Onaj koji ispituje srca svedoči o Jovu, patrijarhu iz , Uza: »Nema onakvoga čoveka na Zemlji, dobra i pravedna, koji se Boji Boga i uklanja se od zla!« (O Jovu 1,8)

Protiv toga čoveka sotona je izneo prezrivu optužbu: »Eda li se uzalud Jov boji Boga? Nisi li ga ti ogradio i kuću njegovu i sve što ima svuda unaokolo?« (O Jovu 1,9.10)

Gospod je rekao sotoni: »Evo, sve što ima neka je u tvojoj ruci; samo na njega ne diži ruke svoje!« (O Jovu 1,12)

Na temelju ove dozvole sotona je počistio sve što je Jov imao — stada i krda, sluge i sluškinje, sinove i kćeri; i udario »Jova zlim prištem od pete do temena«. (O Jovu 2,7)

Još je jedna kap gorčine bila pridodata njegovoj čaši Njegovi prijatelji, gledajući u nevolji samo kaznu za greh, obasuli su njegovu izranjenu i opterećenu dušu svojim optužbama za zlodela...

On je odgovorio: »Kad me okuša, izaćiću kao zlato!« (O Jovu 23,10) Tako se i dogodilo. Svojom strpljivom istrajnošću Jov je odbranio svoj karakter, a time i karakter Onoga čiji je predstavnik bio... Gospod je Jovu dao dvostruko više nego što je ranije imao... Tako je Bog blagoslovio posledak Jovov više nego početak. [94]

Pavle je oslepeo da bi mogao da vidi Hrista, 30. mart

»I pođe Ananija, i uđe u kuću, i metnuvši ruke na nj reče: Savle, brate! Gospod Isus, koji ti se javi na putu kojim si išao, posla me da progledaš i da se napuniš Duha Svetoga!« Dela 9,17.

U vojnim školama u Egiptu Mojsije je učio o zakonu sile, i to je učenje bilo toliko ukorenjeno u njemu da mu je bilo potrebno četrdeset godina... da se pripremi da vodi Izrailj po zakonu ljubavi. Istu tu lekciju je i Pavle morao da nauči.

Na vratima Damaska pokazivanje Raspetog promenilo je celokupni smer njegovog života. Progonilac je postao sledbenik, učitelj učenik. Dani tame koje je proveo usamljen u Damasku vredeli su kao godine u njegovom iskustvu. Starozavetni spisi, urezani u njegovo pamćenje, bili su udžbenik koji je proučavao, a Hristos je bio njegov Učitelj. Njemu je i usamljenost u pustinji poslužila kao škola. Otišao je u Arapsku pustinju, da tamo proučava Pisma i da uči o Bogu. Ispraznio je svoju dušu od predrasuda i tradicija koje su ranije oblikovale njegov život i primao pouke od Izvora istine.

Njegov kasniji život bio je nadahnut načelom samožrt-vovanja, službom ljubavi. Pavle kaže: »Dužan sam i Grcima i divljacima; i mudrima i nerazumnima«... (Rimljanima 1,14)

Iako je imao visoke intelektualne sposobnosti, njegov život otkriva silu jedne naročitije mudrosti. Načela najdubljeg značenja, načela o kojima najveći umovi njegovog vremena nisu ni sanjali, otkrivaju se u njegovim učenjima i izražavaju u njegovom životu. On je imao najveću .od svih mudrosti, koja daje prodornost pronicljivosti, i saosećanje srcu, sposobnost da se kao čovek približi čoveku, da u bližnjemu probudi njegovu bolju prirodu i nadahne ga na bolji život...

Sam je rekao: »Kad nas psuju, blagosiljamo; kad nas gone, trpimo; kada hule na nas, molimo« ; (1. Korinćanima 4,12.13) »kao žalosni, a koji se jednako vesele; kao siromašni, a koji mnoge obogaćavaju; kao oni koji ništa nemaju, a sve imaju« (2. Korinćanima 6,10) [95]

Moav je propao zato što nije hteo da se menja, 31. mart

»Moav je bio u miru od detinjstva svojega i počivao na droždini svojoj, niti se pretakao iz suda u sud, niti je u ropstvo išao; zato mu osta ukus njegov, i miris se njegov nije promenio.« Jeremija 48,11.

Čovek može da odbije da sasluša Božje savete i preporuke. On može da odluči da određivanje svog ponašanja uzme u svoje ruke... Slično Moavu, odbija da se promeni... Odbija da ispravi nesavršene osobine karaktera, iako mu je Gospod jasno otkrio i njegovo delo, i njegove prednosti. i njegove prilike, i napredovanja koja se moraju postići. Zahtevalo je od njega isuviše truda da odbaci stare puteve, da preobrazi svoje zamisli i metode. »Zato mu osta ukus njegov!« Jednostavno je prionuo uz svoje mane.

Mnogi nisu zadovoljni poslom koji im je Bog dao. Nisu zadovoljni da Mu radosno služe na mestu koje je On za njih obeležio, ili da bez gunđanja obavljaju delo koje im je stavio u ruke. Dobro je za nas da budemo nezadovoljni načinom na koji obavljamo svoju dužnost, ali ne smemo biti nezadovoljni samom dužnošću, jer... u svojoj providnosti Bog ljudskim bićima daje službu koja deluje kao lek za njihove obolele umove. .. Neke postavlja na mesto na kome opuštena disciplina i preterana popustljivost neće postati njihova zamka na kojem uče da cene vrednost vremena i da se na najbolji i najmudriji način njime služe.

Ima i takvih koji čeznu da postanu upravljačka sila i kojima je ngophodno posvecenje pokoravanjem... Oni su bili osposobljeni da popune mesta na kojima će ih njihova disciplinovana sposobnost učiniti najkorisnijim. Bog neke vaspitava dozvoljavajući da prođu kroz razočarenja i prividne poraze. Njegova je namera da moraju naučiti da savladuju teškoće.

Mnogi ne znaju kako treba da rade za Gospoda, ne zato što bi trebalo da budu u neznanju, već zato što nisu spremni da se pokore Njegovom procesu obučavanja. O Moavu se govori kao o gubitniku zato što je, kaže nam Božja Reč, »bio u miru od detinjstva svojega«. [96]

april—PREOBRAŽENI BOŽJOM MILOSĆU

Naše srce je najdragoceniji dar, 1. april

»Sine moj, daj mi srce svoje, i oči tvoje neka paze na moje puteve!« Priče 23,26.

Dajte Bogu najdragoceniji dar koji Mu možete dati: dajte Mu svoje srce! On vam se obraća, govoreći: »Sine moj, kćeri moja, daj mi svoje srce. I mada su vam gresi crveni kao skerlet, učiniću da budu beli kao sneg; jer ću vas očistiti svojom krvlju. Ja ću vas učiniti članovima svoje porodice — decom nebeskog Cara. Prihvatite Moje oproštenje, Moj mir koji vam obilno dajem. Ja ću vas odenuti svojom pravednošću — svadbenim ruhom — i pripremiti vas za svadbenu večeru Jagnjetovu. Kada budete odeveni u Moju pravednost, tada ćete molitvom, straženjem, marljivim proučavanjem Moje Reči, moći da dostignete visoka merila. Razumećete istinu i vaš karakter će biti oblikovan božanskim uticajem!«

Srce koje Hristos bude učinio svojim boravištem biće oživljeno, očišćeno, usmereno, stavljeno pod vlast Svetoga Duha i čovek će uložiti ozbiljne napore da svoj karakter dovede u sklad za Воgom. On će izbegavati sve ono što se suproti Božjoj otkrivenoj volji i Božjem umu.

Takav život... biće pun utehe, pun zadovoljstva, jer ćete Nebo unositi u svoj život, mir u svoju dušu... Želela bih da svi mladi shvate kako je dragoceno predanje mladog srca Bogu. Sa koliko ljubavi anđeli bdiju nad koracima mladih koji ljube Boga i koji Ga se boje! Isus ih poznaje po imenu, a njihov primer pomaže i drugim mladima da čine dobro. Mladi koji u svom srcu i u svom umu čuvaju Božje reči opomene i ohrabrenja, koji čuvaju dragocene bisere Njegovih obećanja, kojih se mogu podsetiti u svako doba, biće živi kanali svetlosti. [97]

Cuvanje srca neophodno za rastenje u milosti, 2. april

»Svrh svega što se čuva čuvaj srce svoje, jer iz njega izlazi život.« Priče 4,23.

Pažljivo čuvanje srca bitno je za zdravo rastenje u milosti. Srce u svom nepreporođenom stanju je boravište nesvetih misli i grešnih strasti. Kada se dovede u pokornost Hristu, mora se Duhom očistiti od svake prljavštine. To se ne može ostvariti bez pristanka vlasnika.

Kada se duša očisti, dužnost je hrišćanina da je održi neokaljanom. Izgleda da mnogi misle kako Hristova religija ne poziva na odbacivanje svakodnevnih greha, na oslobađanje od običaja koji su dušu držali u okovima. Oni odbacuju neke navike na koje ih opominje savest, ali propuštaju da Hrista predstavljaju u svom svakodnevnom životu. Oni sličnost Hristu ne unose u svoj dom. Ne pokazuju promišljenu brižnost pri izboru svojih reči. Suviše često izgovaraju se osorne, nestrpljive reči, reči koje pobuduju najgore strasti ljudskog srca. Takvima je neophodna stalna Hristova prisutnost u duši. Samo Njegovom snagom oni bi mogli zauzdati svoje reči i dela. U delu čuvanja srca moramo biti uporni u molitvi, neumomi u traženju pomoći sa prestola milosti. Oni koji se nazivaju hrišćanima treba da dolaze pred Gospoda ozbiljno i ponizno, tražeći pomoć. Spasitelj nam je rekao da se molimo bez prestanka. Hrišćanin ne mora uvek da bude u stanju molitve, ali njegove misli i želje uvek mogu biti uzdignute prema Nebu. Tada ćemo prestati da se oslanjamo na sebe, manje ćemo govoriti, a više se moliti.

Naša osećanja treba da budu usredsređena na Boga. Ra-zmišljajmo o Njegovoj veličini, Njegovoj milosti i Njegovim vrlinama. Neka naše srce bude zarobljeno Njegovom dobrotom, ljubavlju i savršenstvom karaktera.

Spasitelj sveta voli kada Mu deca i mladi predaju svoje srce. [98]

Bog nam obećava novo mesno srce, 3. april

»I daću vam novo srce, i nov ću duh metnuti u vas, i izvadiću kameno srce iz tela vašega, i daću vam srce mesno.« Jezekilj 36,26.

Mladi se naročito spotiču na ovaj izraz: »Novo srce!« Ne znaju šta to znači. Očekuju da se neka naročita promena zbude u njihovim osećanjima. I to nazivaju obraćenjem. Na, ovoj zabludi su se hiljade spotakle i propale, ne shvatajući izraz: »Morate se nanovo rofijti!«... Kada Isus govori o novom srcu, On misli na um, život, cello biće. Doživeti promenu srca znači povuci svoja osećanja od sveta i povezati ih sa Hristom. Imati novo srce znači imati nov um, nove namere, nove pobude. Po čemu se prepoznaje novo srce? — po promenienom životu! Po tome što svakoga dana, svakoga sata umiremo sebi i oholosti!

Tada će se pokazati i djjh ljubaznosti, ne povremeno, već stalno. Pojaviće se odlučujuća promena u ponasanju, u drzanju, u rečima i delima prema svima sa kojima smo na bilo koji način povezani. Tada nećete naduvavati njihove nedostatke, nećete ih predstavljati u nepovoljnoj svetlosti. Radićete onako. kao što je Hristos radio...

Umesto obrazlaganja i objavljivanja nečijih slabosti drugima, ulagaćete najstrpljivije napore da lečite i zavijate... Čovek grubog duha je neoplemenjen, sirov; nije duhovan; njegovo srce nije od mesa, već tvrdo kao kamen. Jedini izlaz za njega je da padne na Stenu i da se razbije. Gospod će sve takve staviti u kalup za topljenje, okušati ih u ognju, kao što se okušava zlato. Kada bude video da ge u njima odražava Njegov lik, izvadiće ih iz ognja... Hristova religija mora da obuzme celo biće, da podari snagu i moć svim našim sposobnostima, da obnovi, očisti i oplemeni. Sve se to pokazuje bez paradiranja, bez zvučnih reči, poštenim i nesebičnim životom.

Jedino Božja sila može da promeni kameno srce i da ga pretvori u mesno srce. [99]

Obnovljeno srce voti kao što je Hristos voleo, 4. april

»Novu vam zapovest dajem da, ljubite jedan drugoga, kao što ja vas ljubih da se i vi ljubite medu sobom!« Jovan 13,34.

Isus je rekao: »Ljubite jedan drugoga, kao što ja vas ljubih!« Ljubav nije neki nagon, prolazno osećanje, koje zavisi od okolnosti; to je živo načelo, trajna! sila. Duša se hrani tokovima čiste ljubavi koji teku iz Hristovog srca, kao izvora koji nikada ne presušuje. O, kako je srce oživljeno, kako su njegove pobude oplemenjene, njegova osećanja produbljena, tim zajedništvom, tom vezom! Vaspitana i disciplinovana Svetim Duhom, Božja deca vole jedna drugu, stvarno, iskreno, nepromenljivo — »postojano i bez liсеmerја«. (Jakov 3,17) To je tako zato što je srce u ljubavi sa Hristom. Naša međusobna osećanja proističu iz našeg zajedničkog odnosa sa Bogom. Mi smo jedna porodica, volimo se međusobno kao što nas je On voleo. Kada se uporedi sa ovim istinskim, posvećenim i disciplinovanim osećanjem, plitka udvornost sveta, beznačajno izražavanje preteranog prijateljstva, izgleda kao pleva prema pšenici.

Voleti kao što je Hristos voleo znači pokazivati nesebičnostu sva vremena i na svakom mestu, ljubaznim recima i blagim pogledima... Istinska ljubav je dragocena osobina nebeskog porekla, koja povećava svoju mirisnost u onoj meri u kojoj se širi prema bližnjima...

Hristova ljubav je duboka i ozbiljna, i teče kao nezaustavljiva reka prema svima koji je prihvataju. U Njegovoj ljubavi nema sebičnosti. Ako ova ljubav, koja je rodena na Nebu, postane trajno načelo u našem srcu, ona će se obznaniti, ne samo prema onima koje smatramo najdragocenijima u svetom odnosu, već prema svima sa kojima dolazimo u dodir. Ona će nas navesti da činimo mala dela pažnje, da dirujjio ustupke, da činimo dela ljubaznosti, da izgovaraimo nežne, istinite, ohrabrujuće reči. Ona će nas navesti da saosećamo sa onima čija srca čeznu za saosećanjem. [100]

Iz obnovljenog srca izlazi dobro, 5. april

»Dobar čovek iz dobre kleti iznosi dobro.« Matej 12,35.

Pravo posvećenje sjedinjuje vernike sa Hristom i među-sobno vezama nežnog saosećanja. Ova zajednica čini da se u srce neprestano slivaju bogati tokovi hristolike ljubavi, koja se u međusobnoj ljubavi izliva dalje.

Vrline koje kao bitne svi moraju imati, iste su osobine kojima je bilo obeleženo savršenstvo Hristovog karaktera — Njegova ljubav, Njegovo strpljenje, Njegova nesebičnost i Njegova dobrota. Te se osobine stiču kad nas ljubazno srce navodi na ljubazna dela... Hrišćani vole ljude oko sebe kao dragocene duše za koje je Hristos umro. Ne postoji hrišćanin bez ljubavi; jer »Bog je ljubav« ... »Ovo je zapovest moja da imate ljubav među sobom kao što ja imadoh ljubav k vama!« (Jovan 15,12) To je rod koji se mora vratiti Bogu.

Gospod će pomoći svakome kada mu je pomoć najpotrebnija u velikom delu savladavanja i pobeđivanja sebe. Neka zakon ljubaznosti bude na našim usnama i ulje milosti u našem srcu. To će doneti veličanstvene rezultate. Bićete nežni, puni saosećanja, uslužni. Vama su neophodne sve te vrline. Sveti Duh se mora primiti i uneti u vaš karakter; jer će On postati kao sveti oganj, iz kojega će se miris dizati prema Bogu, ne sa usana koje osuđuju, već kao lek dušama čovečjim. Vaše lice će odražavati božanski lik... Bog zahteva od svake duše koja se nalazi u Njegovoj službi da zapali svoju kadionicu ugljevljem svetog ognja. Obične, grube, oštre reči koje tako lako silaze sa vaših usana moraju se zatisnuti, i Božji Duh će progovoriti preko svog ljudskog oruđa. Gledajući Hristov karakter mi ćemo se preobraziti i postati slični Njemu. Jedino Hristova milost može da promeni vaše srce i tada ćete odražavati lik Gospoda Isusa. On nas poziva da Mu budemo slični — čisti, sveti i neokaljani. Mi moramo nositi božanski lik. [101]

Obnovljeno srce je čisto srce, 6. april

»Blago onima koji su čistoga srca, jer će Boga videti.« Matej 5,8.

A mudrost koja je odozgo je »najpre čista«. U Božji grad neće ući ništa što je pogano. Svi koji žele da budu njegovi stanovnici, moraju ovde da budu čistoga srca. U onome koji uči od Isusa, pokazivaće se sve veća odvratnost prema ne-odgovomom ponašanju, nepristojnom izražavanju i nečistom razmišljanju. Kada Hristos nastava u srcu, pokazuje se neporočnost i plemenitost misli i ponašanja.

Međutim, Isusove reči »Blago onima koji su čistoga srca!« imaju i dublje značenje — ne samo čista u onom smislu u kojem svet shvata čistotu, slobodna od svega što je senzualno, slobodna od požude, već čista i u najskrivenijim namerama i pobudama duše, oslobođena oholosti i uzvišenosti, skromna, nesebična, slična dečjem...

Oni koji su čistoga srca vide Boga u jednom novom i dragom odnosu, kao svog Otkupitelja; i dok razaznaju ne-poročnost i lepotu Njegovog karaktera, čeznu da odražavaju Njegov lik... Oni Ga gledaju kao Oca koji želi da zagrli po-kajničkog sina, i njihova srca se ispunjavaju radošću...

Oni koji su čistoga srca vide Stvoritelja u delima Njegove moćne ruke, u svemu lepome što postoji u svemiru. U Njegovoj pisanoj Reči još jasnije čitaju o otkrivenjima Njegove milosti, Njegove dobrote i Njegovog milosrđa. Istine sakrivene od mudrih i razumnih, otkrivaju se maloj deci. Lepota i dragocenost istine... neprestano se otkrivaju onima koji su ispunjeni dečjom željom, punom poverenja, da upoznaju i ispune Božju volju...

Oni koji su čistoga srca žive kao da se nalaze u vidljivoj Božjoj prisutnosti u doba koje im je odredio na ovom svetu. Oni će Ga videti licem k licu u budućem, besmrtnom stanju, kao što je to činio Adam dok je hodio i razgovarao sa Bogom u Edemu. »Tako sada vidimo kao kroz staklo u zagonetki, a onda ćemo licem k licu!« (1. Korinćanima 13,12) [102]

Božji mir održava novo srce, 7. april

»I mir Božji, koji prevazilazi svaki um, da sačuva srca vaša i misli vase u Gospodu Isusu.« Filibljanima 4,7.

Kada primimo Hrista. kao stalnog gosta u svoju dušu, mir Božji, koji prevazilazi svaki razum, održaće naša srca i naš um u Hristu Isusu. Spasiteljev život na Zemlji, iako proživljen u stalnim sukobima, bio je život mira. Iako su Ga gnevni neprijatelji stalno pratili, kazao je: »I Onaj koji me posla sa mnom je. Ne osjavi Otac mene sama; jer ja svagda činim što je njemu ugodno!« (Jovan 8,29) Nikakva oluja ljudskog ili sotonskog gneva nije mogla poremetiti spokojstvo te savršene zajednice sa Bogom. On nam kaže: »Mir vam ostavljam, mir svoj dajem vam!« (Jovan 14,27) »Uzmite jaram moj na sebe i naučite se od mene; jer sam ja krotak i smeran u srcu, i naći ćete pokoj dušama svojim.« (Matej 11,29) Nosite sa mnom jaram službe na slavu Bogu i na uzdizartje čovečanstva i ustanovićete da je jaram moj blag i breme moje lako...

Sreća koja se traži u zemaljskim izvorima isto je tako promenljiva okolnosti koje e pružaju; ali, Hristov mir je stalni i trajni mir. On ne zavisi ni od jedne okolnosti u životu, od količne zemaljskih dobara, ili broja zemaljskih prijatelja. Hristos je izvor žive vode, i sreća koju crpimo od Njega neće nikad izneveriti.

Iskustvo svakog čoveka svedoći o istinitosti biblijskih reči: »A bezbožnici su kao more uskolebano, koje se ne može umiriti... Nema mira bezbožnicima, veli Bog moj!« (Isaija 57,20.21) Greh je uništio naš mir. Sve dok ne savladamo svoje ja, nećemo naći mir. Raspojasane strasti srca ne može ukrotiti nikakva ljudska sila. Mi snio u tome isto tako bespomoćni kao i učenici da utišaju uzburkano more. Ali, Onaj koji je umirio galilejske talase izgovorio je reči umirenja svakoj duši. Ma koliko da je besna oluja, oni koji se obrate Isusu... nad će izbavljenje. Njegova milost..utišava sukobe ljudskih strasti, i srce počiva u Njegovoj ljubavi. [103]

Preobraženi obnovljenjem uma, 8. april

»Ne vladajte se prema ovome veku, nego se promenite obnovljenjem uma svojega, da biste mogli kusati koje je dobra i ugodna i savršena volja Božja.« Rimljanima 12,2.

Hoće li ljudi i žene razmisliti o tome kako se Bog ponaša prema svojim stvorenjima? On je stvorio čovekov um. U nama se ne rađa nijedna plemenita misao ako nije došla od Njega. On poznaje sva tajanstvena delovanja ljudskog uma; zar ga On sam nije načinio? Bog vidi da je greh pokvario i unizio čoveka, ali, On gleda na njega sa žalošću i sažaljenjem; jer vidi da ga je sotona podložio svojoj vlasti.

Svaka prava reforma započinje čišćenjem duše. Upravo se banjom preporođenja i obnovljenjem uma silom Svetoga Duha postiže promena u životu.

Gledajući Hrista mi se menjamo. Ako se um stalno bavi onim što je prolazno, ono ga potpuno obuzima, utiče na karakter, tako da se Božja slava gubi iz vida i zaboravlja. Prilike koje takvome stoje na dohvat ruke da se nauči onome što je nebesko, čovek ne zapaža. Duhovni život se gasi...

Oslonite se potpuno na Boga. Kada se ponašate drugačije, vreme je da zastanete. Zmjstavite se na mestu, na kojem se nalazite, i promenite redosled... Iskreno, žedne duše, tražite Boga. Borite se sa nebeskim silama sve dok ne postignete pobedu. Stavite celo svoje biće u Gospodnje ruke, dušu, telo i duh, i odlučite da ćete biti Njegovo dragoceno, posvećeno oruđe, koje je pokrenuto Njegovom voljom, upravljano Njegovim umom, nadahnuto Njegovim Duhom... i tada ćete videti jasno ono što je nebesko.

Kada bismo svom umu dozvolili da se više bavi Hristom i nebeskim svetom, našli bismo snažan podsticaj i podršku u vođenju Gospodnjih bitaka. Oholost i ljubav prema svetu izgubiće svoju snagu ako budemo razmišljali o slavi bolje zemlje koja će tako skoro postati naš dom. Pored Hristove lepote sve će privlačnosti sveta izgledati bezvredne. [104]

Snaga uma povećava se stalnim naporima, 9. april

»Mudar je čovek jak, i razuman je čovek silan snagom.« Priče 24,5.

U svoje napore uključite svoie najviše snage. Pozovite u svoju pomoć svoje najsnažnije pobude. Vi učite. Potrudite se da idete do dna svega čega se prihvatate. Neka vam cilj bude da uvek savršeno upoznate ono čime se bavite Nemojte dozvoliti sebi da vam postane obicaj da budete površni ili nemarni u svojim dužnostima ili u proučavanju; jer će navike ojačati i vi ćete postati nesposobni da učinite išta bolje. Um je po svojoj prirodi sklon da bude zadovoljan onim što zahteva malo brige i naроrа da bude zadovoljan onim što je jeftino i manje vredno. Postoje, mladi ljudi i žene, dubine znanja do kojih nikada niste doprli, a vi ste ponosni i zadovoljni svojim površnim dostignućima! Kad biste znali daleko više nego što sada znate, uvideli biste da znate veoma malo!

Bog zahteva od vas da uložite žive i ozbiljne intelektualne napore, a sa svakim odlučnim naporom, vaše sposobnosti će se povećavati. Vaše će delo uvek bih.pnhyatljivo, zato što znate da napredujete. Vi se mpžete naviknuti ili na tromo, nesigurno i neodlučno kretanje, tek toliko da vaše životno delo bude upola manje nego što bi moglo biti, ili, usmerivši oči na Gospoda, ojačavši svoju dušu molitvom, da pobedite sramotnu tromost i odbojnost prema radu, da uvežbate svoj um da misli brzo i da uloži odgovarajuće snage u odgovarajuće vreme.

Bog je čovekovom umu dao veliku snagu, snagu koja treba da pokaže da je Stvoritelj osposobio čoveka da obavi veliko delo u borbi protiv neprijatelja svake pravde, snagu da pokaže da se pobede mogu postići u borbi protiv zla. Onima koji ispune namere koje Bog ima sa njima, upućene su reči: »Dobro slugo dobri i verni! U malome bio si mi veran, nad mnogim ću te postaviti!« (Matej 25,21) [105]

Svaka misao pokoreria Hristu, 10. april

»I svaku visinu koja se podiže na poznanje Božje, i robimo svaki razum za pokornost Hristu.« 2. Korinćanima 10,5.

Gospod čisti srce skoro na isti način na koji mi prove-travamo sobu. Mi ne zatvarano prozore i vrata, niti bacamo u sobu neku materiju koja pročišćava; već široko otvaramo prozore i vrata i puštamo nebesku osvežavajuću atmosferu da uđe... Prozori nagona i osećanja moraju biti otvoreni prema Nebu, i prašina sebičnosti i svetovnosti se mora isterati. Božja milost treba da pročisti odaje uma, mašti treba dati nebeske teme za razmišljanje i svaki elemenat prirode treba da se pročisti i oživi Božjim Duhom.

Misli moraju biti zauzdane, usmerene, sačuvane od ra-zbacivanja i razmišljanja o onome što bi samo moglo oslabiti i ukaljatj dušu. Misli moraju biti čiste, razmišljanja srca moraju biti neporočna. Plemenite snage uma nam je dao Gospod da bismo ih mogli upotrebiti pri razmatranju onoga što je nebesko. Bog se obilno .postarao da duša može postizati stalan napredak u božanskom životu...

Mi posvećujemo svoje vreme i misli suviše poznatim i običnim pojavama u svetu, a zaboravljamo kako bi veliko zanimanje trebalo da pokažemo prema večnom živohi. Ple-menite snage uma zakržljavaju i slabe usled nedostatka vežbanja na temama koje su dostojne razmišljanja. »Što je god istinito, što je god pošteno, što je god pravedno, što je god prečisto, što je god preljubazno, što je god slavno, i još ako ima koja dobrodetelj, i ako ima koja pohvala, to mislite!« (Filibljanima 4,8) Dok razmišljamo o savršenstvu našeg božanskog Uzora, poželećemo da postanemo potpuno preobraženi i obnovljeni u obličje Njegove neporočnosti. Pozvani smo da izađemo i da se odvojimo od sveta da bismo mogli postati sinovi i kćeri Najvišega. [106]

Um se mora hraniti čistom hranom, 11. april

»Sve su reči Božje čiste; On je štit onima koji se uzdaju u njega.« Priče 30,5.

Mnogi su spremni da svoju zabavu nađu u čitanju lake literature. Um se tako hrani jeftinom hranom za razmišljanje i postaje nesposoban da istražuje i razmišlja upravo o onome što je od večnog interesa. Gospod zapoveda deci i mladima da istražuju istinu kao sakriveno blago, da budu privučeni i zadivljeni onim što sjedinjuje ljudsko sa božanskim.

Um se mora hraniti čistom hranom ako srce treba da bude čisto... Biblija je merilo za mlade koji žele da budu verni Caru Neba. »U srce svoje zatvorio sam Reč tvoju da ti ne grešim!« (Psalam 119,11)

Nemoguće je mladima da sačuvaju zdrav um i pravilna verska načela ukoliko ne uživaju u listanju Božje Reči. Ova knjiga sadrži najzanimljiviju istoriju, ukazuje na put spasenja preko Hrista, i predstavlja njihov vodič uzvišenijem, boljem životu.

Biblija istinskom istraživaču pruža visoko mentalno obrazovanje, razmišljanje o onome što je božansko razvija njegove sposobnosti, on sam postaje ponizniji, dok se Bog i Njegova otkrivena istina uzvišuju... Biblija sadrži upravo onu kvalitetnu hranu koja je hrišćaninu neophodna da bi mogao postati jak u duhu i u umu... Proučavajući Bibliju, on u stvari razgovara sa patrijarsima i prorocima. Istina se odeva u oplemenjeni jezik, koji ima zadivljujuću silu nad umom; misli se uzdižu iznad onoga što je zemaljsko i navode na razmišljanje o slavi budućeg besmrtnog života.

Neka se misao, talenat, oštro vežbanje intelektualnih sposobnosti, pozabavi proučavanjem Božjih misli. [107]

Nađimo vremena za razmišljanje o Bogu, 12. april

»Utolite i poznajte da sam ja Bog, ja sam uzvišen po narod ima, uzvišen na Zemlji.« Psalam 46,10.

Hrišćani treba da... neguju ljubav prema razmišljanju, da gaje duh molitve. Mnogima su odbojni trenuci provedeni u razmišljanju, istraživanju Pisma, molitvi; to vreme smatraju izgubljenim vremenom. Želela bih da ovaj problem sagledate u svetlosti u kojoj bi Bog hteo da ga sagledamo; jer biste tada carstvo nebesko počeli da smatrate najvažnijim. Kad biste svoje srce posvetili Nebu, oživeli biste sve svoje sposobnosti, udahnuli biste život u sve svoje dužnosti. Naučiti um da se bavi onim što je nebesko, znači uneti život i ozbiljnost u sve svoje poduhvate.

Neka svako ko želi da dobije deo u božanskoj prirodi shvati da se mora osloboditi pokvarenosti koju je u svet donela požuda. Mora se voditi stalna, ozbiljna duševna borba protiv zlih zamisli uma. Mora se gajiti istrajan otpor iskušenju da se greši mislima ili delima. Duša se mora sačuvati od svake mrlje, i to verom u Onoga koji nas može sačuvati da ne padnemo. Moramo razmišljati o Pismu, trezveno i ozbiljno misliti o svemu što se tiče našeg večnog spasenja. Isusova beskrajna milost i ljubav, žrtva koja je za nas bila prinesena, sve to poziva na najozbiljnije i najsvečanije razmišljanje. Mi se moramo baviti karakterom našeg dragog Otkupitelja i Posrednika. Moramo se truditi da shvatimo značenje plana spasenja. Moramo razmišljati o misiji Onoga koji je došao da svoj narod izbavi od njihovih greha. Stalno razmatrajući nebeske teme, ojačaćemo svoju veru i ljubav. Naše molitve će postajati sve prihvatljivije pred Bogom, jer će u njima biti sve više vere i ljubavi. One će postajati sve razumnije i vatrenije.

Kada je um tako ispunjen... onaj koji veruje u Hrista postaće sposoban da iznosi dobro iz riznice srca. [108]

Neka se um umesto onim što je veštačko bavi onim što je prirodno, 13. april

»Kad pogledam nebesa tvoja, delo prsta tvojih, Mesec i zvezde, koje si ti postavio; šta je čovek, te ga se opominješ, ili čin čovečji te ga polaziš?« Psalam 8,3.4.

Bog nas ohrabruje da razmišljamo o Njegovim delima u svetu prirode. On želi da svoje misli okrenemo od onoga što je veštačko ka onome što je prirodno. Mi ćemo to bolje razumeti ako svoje oči uzdignemo prema bregovima Božjim, ako razmišljamo o delima koja je Njegova ruka stvorila. Njegova ruka je oblikovala bregove, učvrstila ih na njihovim mestima, da se ne mogu pokrenuti, osim na Njegovu zapovest. Vetar, Sunce, kiša, sneg i led, sve su to službenici koji izvršavaju Njegovu volju.

Božju ljubav i dobročinstvo hrišćani mogu videti u svakom daru koji dolazi iz Njegove ruke. Lepote prirode su tema za razmišljanje. Proučavajući prirodne lepote koje nas okružuju, mi svoj um preko prirode uzdižemo ka Začetniku svega što je lepo. Sva dela Božja govore našim čulima, veličajući Njegovu silu, uzvisujući Njegovu mudrost. Sve što je stvoreno ima u sebi privlačnost koja budi interes Božjeg deteta i oblikuje njegov ukus, tako da te dokaze Božje ljubavi ceni vise od dela ljudske veštine.

Rečima vatrene revnosti, prorok uzdiže Boga delima koja je stvorio: »Kad pogledam nebesa tvoja, delo prsta tvojih, Mesec i zvezde, koje si ti postavio, šta je čovek te ga se opominješ, ili sin čovečji, te ga polaziš? «

Svet, koji se bavi sportovima i voli uživanja, uvek je žedan nečeg novog. I kako se malo vremena i razmišljanja posvećuje Stvoritelju Neba i Zemlje? Bog poziva svoja stvorenja da svoju pažnju okrenu od zbrke i nesigurnosti oko sebe i da se dive delima Njegove ruke. Nebeska tela su dostojna razmišljanja. Bog ih je načinio radi čovekovog dobra, i dok proučavamo Njegova dela, Božji anđeli će biti uz nas da rasvetle naš um. [109]

Um usmeren na Hrista, 14. april

»Ko hodi bezazleno, hodi pouzdano; a ko je opak na pu-tovima svojim, poznaće se.« Psalam 10,9.

Već prvi kоrаk na putu u život treba da usmeri um prema Bogu, da Njegov strah imamo stalno pred očima. Samo jedno jedino udaljavanje od morala i poštenja pomračuie savest i otvara vrata sledećem iskušenju. »Ko hodi bezazleno hodi pouzdano; a ko je opak na putovima svojim, poznaće se!« Nama je zapoveđeno da Boga volimo iznad svega, a svoje bližnje kao sebe same; međutim svakodnevno životno iskustvo pokazuje daje taj zakon zanemaren. Poštenje u postupanju i moralna čvrstima obezbeđuju nam božansku naklonost, tako da čovek postaje na blagoslov sebi i društvu; ali, usred različitih iskušenja koja nas napadaju sa svih strana, ma kuda se okrenuli, mi ne možemo sačuvati čistu savest i odobravanje Neba bez božanske pomoći i pravila da ljubimo poštenje zato što je tako pravo.

Karakter koji zaslužuje i božansko i ljudsko odobravanje moramo ceniti više od bogatstva. Moramo postaviti široke i duboke temelje, koji počivaju na Steni, Isusu Hristu. Ima suviše onih koji govore da se oslanjaju na prave. temelje, čija neodgovoma dela pokazuju da grade na živom pesku; ali, velika oluja će oduvati njihove temelje i oni više neće imati utoćišta... Vide li ti ljudi budućnost? Ili su njihove oči suviše slabe da sagledaju, kroz maglovita isparenja svetovnosti, da se čast i poštenje ne nagraduju novcem ovoga sveta? Hoće li Bog nagraditi vrlinu običnim svetovnim uspehom? On je njihova imena urezao na dlanovima svojih ruku, kао imena naslednika trajnih počasti, bogatstava koja su nepropadljiva.

Baviti se lepotom, dobrotom, milošću i ljubavlju Isusa Hrista znači jačati mentalne i moraine snage, i dok um uči da čini dela Hristova, da bude poslušno dete, vi ćete već po navici pitati: Da li je ovo put Gospodnji? [110]

Od grešnika nas pretvara u svete, 15. april

»Tada dođite, veli Gospod, pa ćemo se suditi: ako gresi vaši budu kao skerlet, postaće beli kao sneg; ako budu crveni kao crvac, postaće kao vuna. « Isaija 1,18.

Bog je odeven snagom; On je moćan da uzme one koji su mrtvi u prestupima i gresima, i da delovanjem Duha koji je Hrista vaskrsao iz mrtvih, preobrazi ljudski karakter, vraćajući duši izgubljeno Božje obličje. Oni koji veruju u Isusa Hrista menjaju se i od buntovnika protiv Božjeg zakona postaju poslušne sluge i podanici Njegovog carstva. Oni su nanovo rođeni, obnovljeni, posvećeni istinom.

Svet treba da vidi Boga u Njegovim sledbenicima. Život i besmrtnost se iznose na videlo preko onih koji su jedno sa Bogom u Hristu. Naša je prednost da imamo duha svetlosti i znanja koje je nebeska mudrost. Svi oni koji imaju toga duha, bez obzira na mesto na koje su postavljeni, najniže ili najviše mesto u službi, svojim delom će otkrivati silu te svetlosti i tog znanja.

Gledajmo stalno Onoga koji je među ljudima živeo životom savršene poslušnosti! Sto Ga pažljivije budemo posmatrali, to ćemo postajati sličniji Njemu po karakteru, to će uspešnija biti naša služba bližnjima. Tada ćemo se uzdići visoko iznad nevolja i zbrke ovog života.. Naše ja se mora sakriti. Jedino se Hristos mora pokazati, pun milosti i istine...

Nebo treba da počne već na ovoj Zemlji. Kada se Gospodnji narod bude ispunio krotošću i nežnošću, shvatiće da je zastava iznad njih ljubav i Gospodnji rod će postati sladak njihovim usnama. Oni će stvoriti nebo ovde dole da bi se pripremili za Nebo gore.

Onaj koji živom verom primi Hrista uspostavia je živu vezu sa Bogom... Takav nosi sa sobom atmosferu Neba, koja je milost Božja, blago koje svet ne može kupiti.

Ako treba da budete sveti na Nebu, prvo morate postati sveti na Zemlji. [111]

Našu grubost pretvara u plemenitost, 16. april

»Ljubav da ne bude lažna. Mrzeći na zlo držite se dobra.« Rimljanima 12,9.

Navike, koje se često ponavljaju, stvaraju karakter. Deca, koja sebi dozvoljavaju da se grubo obraćaju jedna drugima, da budu neljubazna u domu, stvaraju tako navike koje će prionuti uz njih u budućem životu, i koje će samo uz najveće napore kasnije moći da se savladaju. Ona ne pokazuju da se boje Gospoda; ne pokazuju oplemenjenost karaktera; njihovo raspoloženje postaje sirovo, nedostaje im uljudnosti i svega što ukazuje. na prefinjenost ponašanja, a sve to baca mrlju na domaće vaspitanje? Po ponašanju dece izvan doma, stranci mogu da čitaju, kao iz otvorene knjige, istoriju domaćeg, života. Oni iz nje čitau o zanemarenim dužnostima, nedostatku obzirnosti, nesposobnosti da se pokaže samozaborav čitaju o sklonosti prema sukobima, osornosti, nestrpljivosti; dok će oni, koji pokazuju da su se naučili strahu Gospodnjem, svojim karakterom i rečima posvedočiti u korist doma u kojem se gajila ljubav, u kojem je vladao mir, u kojem se negovalo strpljenje, u kojem se posvećivala pažnja malim sastojcima života, u kojem su se svi trudili da bližnje učine srećnim…

Da li se svi spremate da postanete pripadnici nebeske porodice? Trudite li se da se svojim životom u domu pripremite da postanete pripadnici Gospodnje porodice? Ako je tako, učinite život u domu srećnim žrtvujući se jedni za druge! Ako želimo da Isus bude u našem domu, neka se u njemu izgovaraju samo ljubazne reči. Božji anđeli neće stanovati u domu u kojem su sukobi i svađe. Neka se gaji ljubav, i mir, i hrišćanska uljudnost, i anđeli se biti naši gosti.

Ako se deca i, mladi budu trudili da budu ljubazni i uslužni u domu, obzirnost ce postati stalna navika. Svakodnevna učtivost će ih naučiti da uvek budu učtivi. Upravo je dom mesto na kome se mora vežbati samoodricanje i obzirnost prema svakom članu porodice; tako je to u nebeskoj porodici, tako će biti kada se rasejana porodica sa Zemlje bude sjedinila u nebeskom domu. [112]

Umesto tromi postajemo efikasni, 17. april

»Ne budite u poslu leni, budite ognjeni u duhu, služite Gospodu!« Rimljanima 12,11.

Ima mladih ljudi i mladih žena koji se oštro protive redu i disciplini... Oni uopšte ne obraćaju pažnju na pravila ustajanja i leganja u određeno vreme, njihova kandila gore sve do iza pola noći, a oni sami odlaze u postelju u zoru... Zar ne bi bilo dobro da se prekine sa navikom pretvaranja dragocenih časova u noć, i pretvaranja noćnih sati u dan upotrebom veštačkog osvetljenja?...

Koliko god je to moguće, treba razmišljati o onome što se mora postići u toku dana. Napravite spisak različitih dužnosti koje će zahtevati vašu pažnju, i odredite odgovarajuće vreme za obavljanje svake dužnosti. Neka se sve obavlja promišljeno, uredno i pravovremeno...

Odredite sebi broj minuta da obavite posao i ne zaustavljajte se da čitate novine ili knjige koje vam privuku pažnju, već kažite sebi: »Ne, imam upravo ovoliko minuta da obavim ovaj posao, i moram ga obaviti u određeno vreme!«... Neka se oni kojima je urođena tromost u kretanju potrude da postanu aktivni, brzi, energični, sećajući se reči apostola: »Ne budite u poslu leni, budite ognjeni u duhu, služite Gospodu!«...

Ako ste navikli da činite spore, lagane pokrete, ako su vam navike trome, pretvorićete svoje kratke poslove u duge; i zato je dužnost polakih, tromih da se reformišu, da postanu efikasniji. Ako to žele, mogu da savladaju svoje sitničarske navike oklevanja...

Ozbiljni, istrajni napori će vam omogućiti da postignete pobedu; jer onaj koji se trudi da pobedi uz pomoć Hristove milosti dobiće božansko prosvetljenje i shvatiće kako se velike istine mogu uneti u male postupke, kako se religija može uneti i u male i u velike životne poslove. [113]

Menja našu tvrdoglavost u posvećenu volju, 18. april

»Nego kao sluge Hristove, tvoreći volju Božju od srca!« Efescima 6,6.

Neka niko ne govori: »Nisam u stanju da pobedim mane svog karaktera!« Jer, ako je to vaše uverenje, tada ne možete imati večni život! Ako je nešto nemoguće, onda je to samo zato što vi sami tako hoćete! Kada nešto ne želite, to postaje nemoguće!

Prava teškoća je u pokvarenosti neposvećenog srca i u nespremnosti da se pokorimo Božjoj volji. Kada se u vašem srcu rodi odlučna namera da pobedite, rodiće se i raspoloženje za pobedu, i vi ćete razvijati baš one osobine karaktera koje su poželjne, i upustićete se u borbu, ulažući postojane, istrajne napore. Tada ćete neprestano stražiti nad slabostima svog karaktera i negovati prave navike u malim stvarima. Teškoće pobeđivanja će se smanjivati u onoj meri u kojoj se srce posvećuje Hristovom milošću.

Koliko se delo mora obaviti za nas kao pojedince da bi se naša tvrdoglava volja potpuno pokorila Božjoj volji, a naše duše se uzdigle ođ svetovnosti u jednu višu, čistiju atmosferu!

Samovolja i ohdlost su zla koja su pretvorila anđele u demone i zatvorila pred njima vrata Neba.

Vi ne možete upravljati svojim nagonima, svojim emo-cijama, kao što biste želeli, ali, možete da upravljate svojom voljom i tako postignete potpunu promenu u svom životu. Kada budete pokoravali svoju volju Hristu, vaš će se život sakriti sa Hristom u Bogu, i povezati sa silom koja je viša od svih poglavarstava i vlasti. Dobićete tada snagu od Boga da se čvrsto držite Njegove snage, a nova svetlost, svetlost žive vere, biće vam omogućena... Tada će u vama biti snage, ozbiljnosti i jednostavnosti koja će vas učiniti uglađenim orudem u Božjim rukama. [114]

Pretvara naše stalne prigovore u slavljenje, 19. april

»Neka hvale Gospoda za milost njegovu, i za čudesa njegova radi sinova ljudskihl« Psalam 107,8.

Mi putuiemo prema Nebu, i trebalo bi da pokažemo ono što je privlačno u našoj veri. Mi ne smemo putovati kao izmučena grupa narikača, koja stenje i jauče celim putem sve do doma svoga Oca.

Oni takozvani hrišćani koji se stalno tuže, koji izgleda smatraju da su sreća i radosno lice greh, nemaju prave osobine religije. Oni koji posmatraju predivne prizore u prirodi kao što bi gledali mrtve slike; koji radije gledaju mrtvo lišće nego divno cveće; oni koji nalaze neko mračno zadovoljstvo u svemu što je melanholično u jeziku kojim im se obraća svet prirode; koji ne vide nikakve lepote u dolinama prekrivenima živim zelenilom, u veličanstvenim planinskim vrhuncima odevenim u odeću koja prija oku; koji zatvaraju svoja čula za radosni glas kojim im se obraća priroda... — takvi nisu u Hristu!

Pretpostavimo da promenimo takvo stanje... Pretpostavimo da pokušamo da izbrojimo sve svoje blagoslove. Vi ste im posvećivali tako malo pažnje, jer su bili tako stalni, da kada ih nestane ili dođu nevolje, obuzme vas žalost ili pomislite da je Bog nepravedan. Ne prizivate u sećanje kako ste malo zahvalnosti pokazivali kada ste primali sve te Božje blagoslove! Niste ih zasluživali, ali, pošto su se izlivali na vas iz dana u dan, iz godine u godinu, gledali ste na njih kao na nešto sigurno, smatrali ste svojim pravom da uživate sve prednosti, i da ništa ne dajete zauzvrat... Božjih blagoslova ima više nego vlasi na našoj glavi, više nego peska na morskoj obali. Razmišljajte o Njegovoj ljubavi i staranju oko nas, i nek vas to nadahne liuavlju koju nevolje neće prekidati, stradanja neće ugušiti.

Kad bismo samo mogli da vidimo mnoge opasnosti iz kojih smo svakoga dana bili izbavljeni trudom svetih anđela, umesto što se tužimo na svoje nevolje i nesreče, stalno bismo govorili o delima Božje milosti! [115]

Menja naše protivljenje u pokornost, 20. april

»Slušajte učitelje svoje i pokoravajte im se, jer se oni sta raju za duše vaše, kao koji će dati odgovor, da to sa rado šću čine, a ne uzdišuči, jer vam ovo ne pomaže.« Jevrejima 13 17.

Ima mladih ljudi i,zena koji ne pokazuju nikakve mejto-dičnosti u obavljanju svojih poslova. Iako su uvek zaposleni, postižu samo male rezultate. Oni imaju pogrešne ideje o radu, misle da rade naporo, iako bi, da su radili metodično, da su se inteligentno uneli u posao koji je trebalo obaviti, postigli mnogo više i za kraće vreme. Zato što su gubili vreme na ono što je manje važno, smatraju da ih ljudi požuruju, zbunjuju i muče kada ih pozivaiu da obave mnogo važnije dužnosti... U takvim okolnostima, kada mladi ljudi i žene čine takve greške u svom životnpm rasporedu, bilo bi grešno ne uputiti im reči sveta i uputstva.

Izvanredno je osetljivo govoriti ljudima o njihovim po-greškama. Onaj koji opominje ustanoviće da se u onima koji su opomenuti odmah javljaju oholost i tvrdoglavost, a volja se koristi za odbranu i protivljenje. Ali, iako je tako, savet se mora uputiti greške semoraju obelodaniti. Neka mladi razvijaju duh spremnosti da prime pouku, da bi mogli izvući korist iz napora onih koji se trude da im pomognu...

Može izgledati da mi moramo da proucavamo svoje srce, da dovedemo u red svoja dela nekim svojim merilom; ali, nije tako! To bi pre dovelo do deformacije, nego do reforme! Delo mora da otpočne u srcu, a onda će duh, reči, izraz lica životna dela, pokazati da je došlo do promene. Upoznajući Hrista, preko milosti koju je izlivap u obilnoj meri, mi se menjamo... U poniznosti mi ćemo ispravljati svaku manu i svaki nedostatak karaktera; zato što Hristos stanuje u našem srcu, osposobićemo se da postanemo pripadnici nebeske porodice. [116]

Puni naše prazne žiške, 21. april

»A mudre uzeše ulja u sudovima sa žišcima svojima.« Matej 25,4.

Neka svako mlado biće razmisli o priči o deset devojaka. Sve su imale žiške, što znači, neko spoljašnje obeležje religioznosti; ali, samo su pet od njih bile ispunjene unutrašnjom pobožnošću. Pet devojaka nije imalo ulja milosti. Duh života u Isusu Hristu, Sveti Duh, nije nastavao u njihovim srcima. Bez ulja milosti, od kakve je koristi bilo nošenje žiška ispovedanja vere rečima? Koliko god uzvišene bile red ispovedanja vere, koliko god visok bio položaj onoga koji je ispoveda, ako nema ulja milosti, on nema čime da hrani svoj žižak i tako žižak ne može da šalje čiste, blistave zrake svetlosti.

Ženik kasni zato što je beskrajno strpljiv prema nama, što ne želi da bilo ko propadne, već da svi dodu u pokajanje. O, dragočenog li i beskrajnog strpljenja našeg milostivog Spasitelja! O, kada bi svako drago mlado biće moglo pravilno da oceni vrednost duše koja je bila plaćena tako velikom cenom na Golgoti! O, kada bi svaka mogla pravilno da oceni vrednost sposobnosti koje je dobila od Boga! U Hristu vi se možete uspinjati po lestvicama napredovanja, i staviti svaku sposobnost pod Isusovu upravu... U duhu, u mislima, u redma, u delima, vi možete pokaza ti da vas pokreće Hristov Duh, i vaš život može da širi snagu uticaja na druge.

Doba svetske istorije u kome živimo suviše je svečano da bismo mogli biti bezbrižni i nepažljivi... Morate se moliti, verovati i biti poslušni. Svojom snagom ne možete ništa činiti; ali, milošću Isusa Hrista, možete svoje sposobnosti iskoristiti na takav način da donesu najveću korist vašoj duši, i najveći blagoslov dušama bližnjih. Uhvatite se za Isusa, i marljivo ćete činiti dela Hristova, i konačno, primiti večnu nagradu. [117]

Božja milost zadovoljava svaku našu potrebu, 22. april

»I reče mi: dosta ti je moja blagodat; jer se sila moja u slabosti pokazuje sasvim. Daklem ću se najslađe hvaliti svojim slabostima, da se useli u mene sila Hristova!« 2. Korinćanima 12,9.

Ako ste se predali Bogu da činite Njegova dela, nemate nikakve potrebe da strepite pred sutrašnjicom. Onaj, čije ste sluge, već od početka zna kraj. Budući događaji, koji su sa-kriveni od vašeg pogleda, otkriveni su očima Onoga koji je svemoguć.

Kada u svoje ruke preuzmemo upravljanje poslovima koje moramo obaviti, kad se oslonimo na svoju mudrost da bismo postigli uspeh, preuzimamo teret koji nam Bog nije poverio, i pokušavamo da ga nosimo bez Njegove pomoći. Preuzimamo odgovomost koja pripada Bogu, i tako u stvari sebe stavljamo na Njegovo mesto. Tada zaista imamo razloga da se zabrinjavamo, da očekujemo opasnosti i gubitke; jer će nas sigurno zadesiti! Ali, ako zaista verujemo da nas Bog voli, da želi da nam čini dobro, prestaćemo da se brinemo za budućnost. Uzdaćemo se u Boga kao što se dete uzda u dragog roditelja. Tada će nestati i naših nevolja i muka; jer će se naša volja utopiti u Gospodnjoj volji.

Hristos nam nikada nije obećao da će nam pomoći da danas nosimo terete sutrašnjice. Rekao je: »Dosta ti je moja blagodat!« Kao i mana u pustinji i Njegova milost se izliva svakoga dana, za svakodnevne potrebe. Kao i izrailjsko mnoštvo u toku putovanja prema Obećanoj zemlji, i mi možemo iz jutra u jutro prikupljati nebeski hleb za svakodnevne potrebe

Samo jedan dan pripada nama, i u toku toga dana treba da živimo za Boga. Upravo tog dana treba da stavimo u Hristove ruke, u svečanoj službi, sve naše namere i planove, bacajući sve svoje brige na Njega, jer se On brine o nama. »Jer ja znam misli koje mislim za vas, govori Gospod. misli dobre a ne zle, da vam dam posledak kakav čekate!« (Jeremija 29,11) [118]

Božji darovi treba da nas utvrde i ojačaju, 23. april

»A Bog svake blagodati, koji vas pozva na večnu svoju slavu u Hristu Isusu, On da vas, pošto malo postradate, usavrši, da utvrdi, da ukrepi, da utemelii.« 1. Petrova 5,10.

Blago duši koja može da kaže: »Kriva sam pred Bogom, ali Isus je moj Branilac. Prekršila sam Njegov zakon. Ne mogu da spasem sama sebe, ali, neka dragocena krv, prolivena na Golgoti, progovori za mene. Izgubljena sam u Adamu, ali, vraćam se u Hristu. Bog, koji je toliko ljubio svet da je svoga jedinorodnoga Sina dao da umre, neće me pustiti da propadnem ako sam skrušena srca i puna pokajanja. Neće gledati mene, jer sam potpuno nedostojna; već će gledati lice Pomazanika svojega, gledaće moga Zamenika i moj Zalog, slušaće reči moga Branioca, koji je umro za moje grehe, da ja u Njemu mogu da postanem pravda Božja. Gledajući Njega, preobraziću se u Njegovo obličje. Ja ne mogu da promenim svoj karakter, osim ako dobijem udeo u milosti Onoga koji je sav dobrota, pravednost, milost i istina. Gledajući Njega, dobiću Njegovoga duha, i preobraziti se u Njegovo obličje...« Srce koje je ispunjeno Hristovom milošću prepoznaće se po miru i radosti: tamo gde Hristos nastava, karak-ter će se očistiti, uzdići, oplemeniti i proslaviti.

Stvoritelj svih svetova nudi svoju ljubav svima koji veruju u Njegovog jedinorodnog Sina kao u svog Spasitelja, obećava da će ih ljubiti kao što ljubi svoga Sina. Već ovde i sada Njegova milostiva naklonost prema nama pokazuje se u toj čudesnoj meri. On je ljudima dao dar Svetlosti i Veličanstva Neba, a sa Njime darovao je i sve riznice Neba. Kao što nam je obećao da će nam dati u budućem životu, On nam već sada, u ovom životu, daje svoje kneževske darove. On bi želeo da, kao podanici Njegove milosti, dobijemo sve što može oplemeniti, ojačati i uzdići naš karakter.

Gospod je pripremio najdragocenije dokaze svoje milosti da bi nas ojačao i ohrabrio. [119]

Da pristupimo slobodno k prestolu blagodati, 24. april

»Da pristupimo, dakle, slobodno k prestolu blagodati, da primimo milost i nađemo blagodat za vreme kada nam zatreba pomoć.« Jevrejima 4,16.

Isus poznaje potrebe svoje dece, i rado sluša njihove mo-litve. Neka se deca isključe od sveta i od svega što bi misli moglo odvratiti od Boga i neka osete da su sama sa Bogom, da im Njegovo oko prodire do najskrivenijih dubina srca, da čita težnje njihove duše, i neka razgovaraju sa Bogom. U poniznoj veri možete se osloniti na Njegova obećanja i osetiti, iako u sebi nemate ničeg što bi vas učinilo dostojnim Njegove naklonosti, da možete slobodno da pristupite prestolu milosti i, pozivajući se na Hristove zasluge i na Njegovu pravednost, dobijete pomoć u vreme potrebe. Ništa ne može tako osposobiti dušu da se odupre sotonskim iskušenjima u velikoj borbi života, kao što je ponizno dolaženje pred Njega, izlaganje pred Njim svoje duše u svoj njenoj bespomoćnosti, u očekivanju da će On biti naš Pomoćnik i naš Branilac.

Sa poverenjem i verom malog deteta treba da izađemo pred našeg nebeskog Oca i kažemo Mu sve svoje potrebe. On je uvek spreman da oprosti i da pomogne. Riznica božanske mudrosti je neiscrpna, a Gospod nas poziva da obilno crpimo iz nje. Čežnja za duhovnim blagoslovima, koja bi morala da ispunjava naše srce, ovako je opisana: »Kao što košuta traži potoke, tako duša moja traži tebe, Bože!« (Psalam 42,1) Nama je neophodna dublja duhovna glad za bogatim darovima koje nam Nebo stavlja na raspolaganje.

Mi moramo biti gladni i žedni pravednosti.

O, kada bismo imali vatrenu želju da upoznamo Boga posredstvom svojih životnih iskustava, da se nađemo u dvorani za audijencije Najvišega, da ispružimo ruku vere i da svoju bespomoćnu dušu položimo na Onoga koji je može spasti. Njegova ljubaznost i ljubav bolji su od života.

On želi da na sinove ljudske izlije bogatstva večnog na-sledstva. Njegovo carstvo je večno carstvo. [120]

Raduj se bogatim riznicama milosti, 25. april

»I veseli se svakim dobrom koje ti da Gospod Bog tvoj i domu tvojemu, ti i Levit i došljak koji je kod tebe.« 5. Mojsijeva 26,11.

Zahvaljivanje i hvala moraju se uzdizati Bogu za zemaljske blagoslove i svakovrsne utehe koje nam On daje. Bog bi želeo da svaka porodica, koju On priprema da naseli večne nebeske stanove, hvali Njega za bogate riznice Njegove milosti. Da su deca, u svom domu, bila naučena i vaspitana da budu zahvalna Onome od kojeg nam dolazi sve što je dobro, zapazili bismo da elemenat božanske milosti prožima naše porodice. Vedrina bi se zapažala u našem domaćem životu i mladi bi, dolazeći iz takvih domova, donosili duh poštovanja i pobožnosti i u učionicu i u crkvu. Tada bi svetinja u kojoj se Bog sreće sa svojim narodom bila dobro posećena, pokazivalo bi se poštovanje prema svim obredima u toku bogosluženja, izražavala bi se zahvalnost, slavljenje i zahvaljivanje, na svim darovima Njegovog proviđenja...

Svaki zemaljski blagoslov bi se primao sa zahvalnošću, svaki duhovni blagoslov bi se dvostruko više cenio kada bi sposobnost shvatanja svakog pripadnika porodice bila posvećena Rečju istine. Gospod Isus je veoma blizu onih koji tako cene Njegove milostive darove, pripisujući sve ono što je dobro u njihovom životu velikodušnom, ljubaznom, brižnom Bogu, priznajući Njega za veliki Studenac svake utehe i smirenja, neiscrpni Izvor milosti.

Kada bismo češće izražavali svoju veru, kada bismo se više radovali blagoslovima za koje znamo da smo ih dobili — blagoslovima velike Božje milosti i ljubavi — imali bismo i više vere i više radosti. Nijedan jezik ne može da izrazi, nijedan ograničeni um ne može da shvati, veličinu blagoslova koji dolaze kada se izražava poštovanje Božjoj dobroti i ljubavi. Čak i na Zemlji mi možemo da uživamo radost koja kao izvor nikada ne presušuje, jer se hrani iz potoka koji teče sa Božjeg prestola. [121]

Primili smo iz riznice Božjeg obilja, 26. april

»I od punosti njegove mi svi uzesmo. blagodat za blagodaću.« Jovan 1,16.

Hristos se trudio da spase svet, ne prilagođavajući se svetu, već otkrivajući mu preobrazavajucu silu Božje milosti, koja teše i oblikuje ljudski karakter po ugludu na Hristov.

Sotona je predstavio Boga kao sebično i naslno bice, koje sve traži a ništa ne daje, koje zahteva da sva stvorenja svojom službom uvećavaju Njegovu slavu, a samo ne prinosi nikakvu žrtvu za njihovo dobro. Međutim, žrtvovanje Hrista otkrilo je Očevo srce... Ono je pokazalo da je Božja mržnja prema grehu jaka kao smjrt, ali da je Njegova ljubav prema grešniku iača od smrti. Prihvativši se našeg otkuplj nja. On neće postedeti ništa, ma koliko vredno, ako bude neophodno za dovršenje tog dela. Nijedna istina, bitna za naše spasenje, nije sakrivena, nijedno čudo milosti nije zanemarenо, nijedna božanska sila nije ostala neupotrebljena. Blagoslov se gomilao na blagoslov, dar na dar. Cela riznica Neba otvorena je za one koje On zeli da spase. Prikupivši riznice svemira, otvorivši izvore beskrajne snage, sve ih je stavio u Hristove ruke i rekao da je to sve za čoveka! Upo-trebi te darove da ga ubedis da nema ljubavi veće od Moje ni na Zemlji ni na Nebu. Svoju najveću sreću čovek će naći u ljubavi prema Meni!

Otac ceni svaku dušu koju je Njegov Sin kupio darom svog života. Sve pripreme su bile obavliene, da bismo mi mogli dobiti bošansku silu, koja će nas osposobiti da savladamo iskušenja. Poslušnost svim Božjim zahtevima će sačuvati dušu za večni život.

Bog je napunio Nebo blagoslovima koje želi da izlije na one koji iskreno traže pomoć koju jedino On može dati. [122]

Preobražavamo se iz slave u slavu, 27. april

»Mi, pak, svi koji otkrivenim licem gledamo slavu Gospodnju, preobražavamo se u to isto obličje iz slave u slavu, kao od Gospodnjega Duha.« 2. Korinćanima 3,18.

Kada se prosvetli Božjim Duhom, vernik gleda Isusovo savršenstvo, i gledajući to savršenstvo, raduje se neiskazanom radošću. U sebi vidi greh i bespomoćnost; u Otkupitelju bezgrešnost i beskrajnu silu. Žrtva koju je Hristos prineo da bi nam mogao usaditi svoju pravednost — to je tema kojom bismo morali da se bavimo sa sve većim i većim oduševljenjem. Ja sam ništa; Isus je sve...

Preobražavajuća sila milosti može učiniti da postanem učesnik u božanskoj prirodi. Hrista je obasjala slava Gospodnja, i gledajući Hrista, razmišljajući o Njegovoj žrtvi, imajući na umu da je u Njemu stanovala sva punina Božanstva telesno, vernik se sve više približava Izvoru snage...

Koliko je bitno da dobijemo prosvetljenje Božjim Duhom; jer samo tako možemo da ugledamo slavu Hristovu, i gledanjem se preobražavamo iz karaktera u karakter, u veri i verom u Hrista... On ima milosti i oproštenja za svaku dušu. Kada verom gledamo Isusa, naša vera prodire kroz senku i mi se divimo Bogu i slavimo Boga za Njegovu čudesnu ljubav koja Ga je navela da nam pokloni Isusa kao Utešitelja...

Grešnik može da postane Božje dete, naslednik Neba. On može da ustane iz praha, i da stane odeven u odeću svetlosti... Na svakom koraku koji ga vodi napred, on vidi nove lepote u Hristu, i postaje Mu sve sličniji po karakteru.

Ljubav, koja se pokazala kada je Hristos umro za grešnika, budi u njemu zahvalnu ljubav, a kao odgovor na iskrenu molitvu, vernik prelazi iz milosti u milost, iz slave u slavu, sve dok, gledajući Hrista, ne bude preobražen u to isto obličje. [123]

Otkupljeni bogatstvom Božje milosti, 28. april

»U kome imamo izbavljenje krvlju njegovom, i oproštenje greha, po bogatstvu blagodati njegove, koju je preumnožio u nama u svakoj premudrosti i razumu.« Efescima 1,7.8.

Hristos je došao... da oplemeni i uzdigne naše mentalne snage, tako da naši napori u ovom životu ne budu pogrešno usmereni ni uzaludni...

Gospod Isus je došao da ojača svakog iskrenog tražioca istine, došao je da nam otkrije Oca. Ničemu nije dozvolio da Njegove misli skrene sa velikog dela obnavljanja Božjeg moralnog lika u čoveku. Mi moramo shvatiti da je veliko i važno delo za nas da poprimimo božanski lik, da pripremimo karakter za budući život. Mi moramo prihvatiti nebeske istine i naći im naročitu primenu u svom svakodnevnom životu. Trebalo bi da uz sebe stalno imamo celu riznicu znanja koje će nas učiniti podobnim za život koji se može uporediti sa Božjim životom.

Poznanje Boga isto je tako visoko kao Nebo, široko kao Zemlja... Samo oni koji čitaju Bibliju kao Božji glas koji se njima obraća, mogu se nazvati pravim učenicima. Oni drhte od Božje Reči; jer ona je za njih živa stvarnost. Oni proučavaju, tražeći sakriveno blago. Oni otvaraju svoj razum i svoje srce, mole se da prime nebesku milost, da se mogu pripremiti za budući, besmrtni život. Kad je nebeska baklja stavljena u njegove ruke, čovek vidi svoju krhkost, svoje nedostatke, beznadežnost traženja pravednosti u sebi samome. Čovek vidi da u njemu nema ničeg što bi ga moglo preporučiti Bogu. On se moli za Svetoga Duha, Hristovog predstavnika, da bude njegov stalni vodič, da ga vodi u svaku istinu... Svako znanje, koje smo stekli u ovom životu pri-preme, koje nas može osposobiti da budemo drugovi svetih u svetlosti, predstavlja pravo obrazovanje. Ono donosi blagoslov nama i drugima u ovom životu, a osiguraće nam budući, besmrtni život, sa svim njegovim nepropadljivim bogatstvima.

Hristos ima riznice koje su pune dragocenih darova za svaku dušu. [124]

Nagrađena Vartimejeva vera u Božju milost, 29. april

»I odgovarajući reče mu Isus: šta ćeš da ti učinim? A slepi reče mu: Ravi, da progledam!« Marko 10,51.

Jedino kad grešnik oseti potrebu za Spasiteljem, njegovo srce počinje da traži Onoga koji mu može pomoći. Dok je Isus hodio među ljudima, samo su bolesni tražili lekara. Siromašni, napaćeni i ugnjeteni išli su za Njime, da prime pomoć i utehu koju nigde na drugom mestu nisu mogli da dobiju. Slepi Vartimej čekao je kraj puta; dugo je čekao na susret sa Hristom.

Mnoštvo ljudi koji su imali sposobnost vida, prolazilo je tamo — amo, ali nije imalo nikakve želje da se sretne sa Isusom. Jedan pogled vere dirnuo bi Njegovo srce puno ljubavi i doneo im blagoslov Njegove milosti; ali oni nisu poznavali bolest i siromaštvo svoje duše i nisu osećali nikakvu potrebu za Hristom. Nije bilo tako kod jadnog slepog čoveka. Njegova jedina nada bila je u Isusu. I dok je čekao i stražio, čuo je trupkanje mnogih stopa, i željno upitao: Šta znači sva ta putnička buka? Oni oko njega su odgovarili: »Isus iz Nazareta prolazi!« Sa revnošću onog koji gaji vatrenu želju, slepac je uzviknuo: »Isuse, sine Davidov, smiluj se na me!« Ljudi su pokušavali da ga utišaju, ali on je još revnije vikao: »Sine Davidov, smiluj se na me!« Ovaj uzvik se čuo. Njegova istrajna vera je bila nagrađena. Ne samo što je njegov telesni vid obnovljen, već su otvorene i oči njegovog razuma. U Hristu je sada video svog Otkupitelja, i Sunce pravednosti obasjalo je njegovu dušu. Svi koji osećaju svoju potrebu za Hristom, kao što ju je osetio slepi Vartimej, koji su isto tako ozbiljni i odlučni kao što je bio on, primiće, kao i on, blagoslove za kojima teže.

Ranjeni i napaćeni, koji traže Hrista kao svog pomoćnika, bili su privučeni božanskim savršenstvom, lepotom svetosti, koja je zračila iz Njegovog karaktera.

Oni koji su primili Hrista verom, primiće i silu da postanu sinovi Božji. [125]

Od robova greha postajemo knezovi Božji, 30. april

»Tada mu reče: otsele se nećeš zvati Jakov, nego Izrailj; jer si se junački borio i s Bogom i s ljudima, i odoleo si.« 1. Mojsijeva 32,28.

Te noći, Jakov, miljenik svoje majke, iskusio je novoro-đenje, i postao Božje dete. U svom obeshrabrenju, svetlost koja ga je obasjala prihvatio je kao nešto najdragocenije, a tvrdi kamen, na kome je njegova glava počivala, kao nešto najpoželjnije na čemu bi glava uopšte mogla da počiva.

Kako je bio srećan! Znao je da je razgovarao sa Bogom. A i svi oni koji bi primili svetlost sa Božjeg prestola, isto bi tako iz celog srca izražavali hvalu, zahvalnost i slavu Gospodu Bogu nebeskome!

Jakov, u najvećoj krizi svoga života, sagao je glavu u molitvi. Bio je ispunjen jednom nesavladivom željom — da traži preobražaj karaktera. Ali, dok se molio Bogu, neki neprijatelj, tako je mislio, stavio je ruku na njega, i cele noći se Jakov borio za svoj život. Namera njegove duše se uopšte nije promenila iako mu je život bio ugrožen. Kada su mu snage skoro posustale, Anđeo se poslužio svojom božanskom moći, i na Njegov dodir, Jakov je upoznao Onoga s kime se borio. Ranjen i bespomoćan, pao je na grudi svoga Spasitelja, moleći za blagoslov. Nije prihvatao odbijanje, nije prestajao da se moli, i Hristos je uslišio molitvu ove bespomoćne, pokajničke duše, u skladu sa svojim obećanjem: »Neka se uhvati za silu moju da učini mir sa mnom; učiniće mir sa mnom!« (Isaija 27,5)... Jakov se molio odlučna duha: »Neću te pustiti dok me ne blagosloviš!« (1. Mojsijeva 32,26) Ova istrajnost bila je nadahnuta duhom Onoga koji se borio sa patrijarhom. Upravo On mu je dao pobedu; promenio je njegovo ime, od Jakova je postao Izrailj, govoreći: »Jer si se junački borio i s Bogom i s ljudima, i odoleo si!« Upravo ono za šta se Jakov uzaludno borio svom svojom snagom, bilo je konačno zadobijeno predanjem samoga sebe i čvrstom verom. [126]

maj—MI SLEDIMO SAVRŠENI UZOR

Hristos se potpuno oslanjao na božansku snagu, 1. maj

»A Isus odgovarajući reče im: zaista, zaista vam kažem: Sin ne može činiti ništa sam od sebe, nego što vidi da Otac čini, jer što On čini, ono i Sin čini onako!« Jovan 5,19.

Isus je savršeni uzor, a dužnost i prednost svakog deteta i omladinca je da sledi uzor. Deca treba da imaju na umu da je dete Isus prihvatio ljudsku prirodu, da je bio u obličju tela grehovnoga, da je bio izložen sotoninim kušanjima isto onako kao što su im sva deca izložena. On je bio u stanju da se odupre sotoninim kušanjima oslanjajući se na božansku silu svog nebeskog Oca, jer je svoju volju pokorio Očevoj volji, jer je bio poslušan svim Njegovim zapovestima. On je poštovao pravila, propise i zakone svoga Oca. Neprestano je tražio savet od Boga i bio poslušan Njegovoj volji.

Dužnost i prednost svakog deteta je da ide Isusovim stopama... Gospodu Isusu je milo kad deca od Njega traže sve duhovne vrline, kada Spasitelju iznose sve svoje probleme i nevolje; On zna kako da pomogne deci i omladini, jer je i sam bio dete, jer je nekada bio izložen svim nevoljama, razočarenjima i problemima kojima su izloženi deca i mladi. Božja obećanja se odnose na decu i mlade isto onoliko koliko se odnose na ljude zrelog doba. Kada god je Bog dao obečanје, neka ga deca i mladi pretvore u molitvu, neka se mole Gospodu da u njihovom iskustvu ponovi sve ono što je činio za Isusa, svog jedinorodnog Sina, kada se kao čovek u nevolji obraćao Bogu, tražeći od Njega ono što mu je bilo neophodno. Svaki blagoslov, koji je Otac pripremio za one zrelije po iskustvu, pripremljen je u Isusu Hristu i za decu i mlade. [127]

Pokorio se roditeljskom autoritetu, 2. maj

»I siđe s njima i dođe u Nazaret; i beše im poslušan.« Luka 2,51.

Isus je sebe proglašavao Sinom Večnoga... Prva poseta Hramu probudila je u Njemu nove želje. Za neko vreme izgubio je iz vida sve svoje zemaljske obaveze, ali, iako je postao svestan svoje božanske misije, i svog jedinstva sa Bogom, nije se odupirao autoritetu svojih roditelja. Na njihov zahtev, vratio se s njima kao odani, poslušni sin, i pomagao im u životnim naporima. Zakopao je u srce tajnu svoje buduće misije, pokorno čekajući sve do početka svoje javne službe da objavi svetu da je Mesija. Pokoravao se roditeljskoj disciplini još osamnaest godina od trenutka kada je shvatio da je Božji Sin, živeo je jednostavnim, običnim životom Galilejca, bavio se tesarskim zanatom... Trideset godina se pokoravao roditeljskim zabranama...

Sasvim je uobičajeno da deca, čak i deca hrišćanskih ro-ditelja, iako nisu prešla ni dvanaest godina, smatraju da im se mora dozvoliti da slede svoje želje. Roditelji su spremni da puste da ih deca vode, umesto da oni vode decu... Upravo zato mnogi mladi razvijaju naviku sebičnosti i lenjosti; tašti su, oholi i tvrdoglavi.

Kada gledamo na Hristovo samoodricanje, na ustručavanje od svega što bi moglo ugroziti Njegov dobar glas, na odano svakodnevno bavljenje skromnim pozivom, kakvom prekrasnom svetlošću zrači Njegov život! Kako je jasno pokazan put kojim deca i mladi treba da idu!... Isus nije ništa manje bio Božji Sin u svom skromnom domu, u svojoj pokornosti roditeljima, nego kad Ga je Bog izdvojio, objavljujući sa svog večnog prestola: »Ovo je Sin moj ljubazni!«

Hristov život obezbeđuje večni blagoslov životu radosnog pokoravanja roditeljskim zabranama i životu fizičke i mentalne marljivosti. [128]

Bio je poslušan i pun poštovanja, 3. maj

»Iako i beše Sin Božji, ali od onoga što postrada nauči se poslušanju.« Jevrejima 5,8.

Ako se trudite da odražavate Hristov život i karakter, bićete odani i poslušni svojim roditeljima. Svoju ljubav prema njima pokazivaćete svojom dragovoljnom poslušnošću.

Niko ne može da bude istinski dobar i velik ako nije naučio da svoju volju pokorava, prvo svojim roditeljima, a zatim Bogu, i da bude spreman đa smesta posluša. Oni koji su naučili da slušaju, jedini su sposobni da zapovedaju.

Učeći se lekcijama poslušnosti, deca ne samo da poštuju svoje roditelje i olakšavaju njihove terete, već ugađaju i Nekome čiji je autoritet daleko viši. »Poštuj oca svojega i majku svoju!« je zapovest koja nešto zahteva. Deca koja postupaju prema roditeljima sa nepoštovanjem, koja ne ispunjavaju njihove želje, ne samo što ne poštuju roditelje, već krše i Božji zakon. Što ranije nauče da svoju volju pokore volji roditelja, što je potpuniia ta pokornost, to će im biti lakše da se pokore Božjim zahtevima. Niko ne može da se nada Božjim blagoslovima i Njegovoj ljubavi ako ne nauči da drži Njegove zapovesti odlučno se ne usprotivi iskušenju.

Hristov život bio je obeležen čvrstinom, ali je uvek bio poslušan i pun poštovanja.

On je predstavljao savršeni uzor svim mladima. Uvek je pokazivao obzir i poštovanje prema starosti. Isusova religija nikada neće navesti dete da bude grubo i neuljudno.

Oko Večnoga može da pretraži srce i pročita svaku manu karaktera. On ne ocenjuje mlade prema njihovom spoljašnjem izgledu, već prema dobroti srca, koja se može steći jedino straženjem i molitvom... On beleži njihovo ponašanje prema roditeljima i onima koji spadaju u porodični krug. Ako su puni poštovanja, ljubazni, srdačni i zaista uljudni... njihov karakter će biti zabeležen u nebeskim knjigama kao dragocen. [129]

Bio je marljiv, 4. maj

»Meni valja raditi dela Onoga koji me posla dok je dan; doći će noć kada niko ne može raditi.« Jovan 9,4.

Hristov život pokazuje svim mladima da marljivost i poslušnost u životu pozitivno deluju na oblikovanje moralno čvrstog karaktera, čvrstih načela, odlučnosti, zdravog znanja i visokih duhovnih dostignuća. Većina mladih u današnje vreme gaji ljubav prema uzbudljivim zabavama, što nepovoljno deluje na visinu dostignuća na području mentalne kulture, i na fizičko zdravlje. Um se ne održava u smirenom, zdravom stanju, sposoban da misli, već se, skoro sve vreme, drži u stanju uzbuđenja; ukratko, stalno je otrovan uzbuđenjima za kojima teži, nesposoban za jasno razumevanje, razmišljanje i proučavanje.

Mladi koji ne gaje poštovanje prema svojim roditeljima, koji se ne trude da budu korisni, ne mogu uživati u pravim zadovoljstvima... Ljubav prema praznim zadovoljstvima umanjuje živahnost uma, slabi moralnu snagu, tako da mnogi mladi teško vladaju sobom i nemaju čvrstih načela?

U svom radnom veku Hristos nije imao besposlenih tre-nutaka koji bi prizivali iskušenja. Nije imao ni besciljnih sati koji bi otvarali prostor za pokvareno društvo. Koliko god mu je to bilo moguće, zatvarao je vrata kušaču. Ni dobitak ni zadovoljstvo, ni priznanja ni ukori nisu Ga mogli navesti da pristane na rđavo delo...

On nije bio spreman da sebi dozvoli nesavršenstvo, čak i u služenju alatima. Bio je savršen kao radnik, kao što je bio savršen u karakteru. Svojim je primerom pokazao da nam je dužnost da budemo vredni, da naš posao mora biti obavljen tačno i promišljeno, i da je takav rad dostojan poštovanja. Vežbanje koje osposobljava ruke da budu korisne i uči mladog da nosi svoj deo životnih odgovomosti daje fizičku snagu i razvija sve sposobnosti... Bog je rad propisao kao blagoslov, i samo marljivi radnik uživa pravu slavu i radost života. [130]

Svojom jednostavnošću sticao je ljubav, 5. maj

»I Isus napredovaše u premudrosti i u rastu i u milosti kod Boga i kod ljudi.« Luka 2,52.

Upravo je jednostavnošću svog života, oslobođenošću od oholosti i taštine, Hristos sticao naklonost Boga i ljudi. On se nije trudio da privuče pažnju da bi se istakao.

Hristov je život protekao u jednostavnosti i neporočnosti... Njegova mudrost bila je velika, ali nalik detinjskoj, i povećavala se s godinama. Njegovo detinjstvo imalo je naročitu nežnost, bilo je obeleženo ljupkošću. Njegov karakter bio je pun lepote i vedrog savršenstva.

U Hristovom životu vidimo jedini sigurni uzor za svu decu i mlade. Kad su deca sklona da se bune protiv roditeljskog autoriteta, osuđena su životom svog Otkupitelja, koji je nekada i sam bio dete, poslušno svojim roditeljima. Kakvu li izrazitu suprotnost tome predstavlja karakter današnje dece! Većina dece živi za svoja zadovoljstva, sa namerom da se istakne. Neki se trude da drže blistave govore, da bi privukli pažnju. Neki izgleda misle da će se njihova vrednost procenjivati po njihovom izgledu. Veoma su sitničavi u odevanju, posvećuju mnogo vremena i novca izlaganju sebe, ne bi li tako privukli pažnju, dok za molitvu u svojoj kleti nemaju ni vremena ni interesa. Zanemaruju unutrašnje ukrašavanje, ukras tihoga i mirnoga duha, što, kao što nam to apostol objašnjava, ima veliku cenu u Božjim očima...

Bogatstvo i odeća nešto su tako obično da, iako mogu probuditi zavist, ne mogu zadobiti pravo poštovanje i divljenje. Plemenit um, ukrašen vrlinama krotosti i poniznosti, čisto i pošteno srce, videće se na licu i zadobiti ljubav i poštovanje.

Ako mladi žele da postanu ljudi snažnog intelekta, ne-poročnog morala, čvrste duhovne snage, neka slede Isusov primer jednostavnosti i pokoravanja roditeljskoj disciplini. [131]

U krštenju, 6. maj

»I krstivši se Isus izađe odmah iz vode; i gle, otvoriše mu se nebesa, i vide Duha Božjega gde silazi kao golub i dođe na njega. I gle, glas sa Neba koji govori: ovo je Sin moj ljubazni koji je po mojoj volji!« Matej 3,16.17.

Isus je bio naš uzor u svemu što spada k životu i pobožnosti. Krstio se u Jordanu, onako kao što treba da budu kršteni i oni koji dolaze k Njemu. Nebeski anđeli su sa naročitim interesovanjem posmatrali prizor Spasiteljevog krštenja, i da su oči onih koji su bili prisutni mogle da budu otvorene, videli bi nebeske vojske koje su okružavale Božjeg Sina dok se saginjao na obali Jordana. Gospod je obećao Jovanu da će mu dati znak po kojem će prepoznati Mesiju, i sada, dok je Isus izlazio iz vode, obećani znak bio je dat; jer je ugledao Nebo otvoreno i Duha Božjega, u obliku goluba od uglačanog zlata, kako se nadvija nad Hristovom glavom, i začuo glas koji je dolazio sa Neba, kako govori: »Ovo je Sin moj ljubazni, koji je po mojoj volji!«... Isus, Otkupitelj sveta, otvorio je put, tako da i najgrešniji, najjadniji, najpotlačeniji i najprezreniji mogu dobiti pristup Ocu — mogu imati dom u stanovima koje je Isus otišao da pripremi onima koji Ga vole.

Oni koji su ustali sa Hristom da hode u novini života predstavljaju izabrane Božje. Oni su sveti Gospodu, i On ih priznaje kao svoje ljubljene. Kao takvi, imaju svečanu obavezu da sebe obeleže poniznošću uma. Oni se moraju odenuti u odeću pravednosti. Oni su odvojeni od sveta, od njegovog duha i njegovih običaja, i treba da pokažu da uče od Hrista... Ako shvate da su umrli s Hristom, ako održe svoj krštenički zavet, svet neće imati snage da ih navede da se odreknu Hrista. Ako budu živeli Hristovim životom u ovom svetu, dobiće udeo u božanskoj prirodi. [132]

U proučavanju Biblije, 7. maj

»I počevši od Moj si j a i od svih proroka, kazivaše im šta je za njega u svemu Pismu.« Luka 24,27.

Pošto su Ga tražili tri dana, Josif i Marija su našli Isusa u predvorju Hrama, kako sedi okružen doktorima, slušajući ih i postavljajuči im pitanja. I svi koji su Ga slušali, bili su zadivljeni Njegovim razumevanjem i odgovorima. Postavljao je pitanja tako ljupko da je zadobio srca tih učenih ljudi... Njegova majka nije mogla drugačije nego da pamti Njegove reči, Njegov duh, Njegovu dragovoljnu poslušnost svim svojim zahtevima...

Ne bi bilo pravilno kada bismo kazali, kao što mnogi pisci tvrde, da je Isus bio kao sva druga deca. On nije bio sličan drugoj deci! Mnoga deca su pogrešno usmerena i vaspitana. Ali, Josif, a naročito Marija, sačuvali su sećanje na božansko Očinstvo svoga sina. Isus je bio vaspitan u skladu sa svetim karakterom svoje misije. Njegova sklonost prema dobru predstavljala je stalni izvor zadovoljstva za njegove roditelje.

Njegovo duboko poznavanje Biblije pokazuje kako je marljivo u toku svojih ranih godina proučavao Božju Reč.

Hristos je otvorio Pismo za svoje učenike i, počinjući sa Mojsijem i prorocima, poučio ih svemu što se ticalo Njega i objasnio im proročanstva.

Ukazao je na Pismo kao na nesumnjivi autoritet, a i mi to treba da činimo.

Svako dete može da stekne znanje isto kao što je to Isus činio. Dok se trudimo da upoznamo svog nebeskog Oca preko Njegove Reči, anđeli će nam se približiti, naš um će ojačati, karakter će biti uzdignut i oplemenjen.

Kao i Hristos, i mi se moramo osposobiti da, u vreme iskušenja, neprijatelja dočekamo rečima: »Pisano je!« [133]

U izučavanju prirode, 8. maj

»Ili se razgovori sa zemljom, naučiće te, i ribe će ti morske pripovediti.« O Jovu 12,8.

Isus je svoje detinjstvo i mladost proveo u skromnim okolnostima, u uslovima koji su omogućavali razvijanje zdrave konstitucije. Život je provodio najvećim delom na svežem vazduhu. Pio je čistu vodu iz potoka, i hranio se voćem iz voćnjaka. Prolazio je gore — dole strmim planinskim putevima i ulicama Nazareta dok je odlazio iz svog doma na posao i vraćao se s posla. Uživao je u raznolikim zvucima ptičjih pesama koje su upućivale svoje hvalospeve Stvoritelju. Uveseljavala Ga je lepota cveća koje je prekrivalo livade. Sa radošću je primećivao slavu nebesa, sjaj Sunca, Meseca i zvezda, sa divljenjem posmatrao Sunce kako se rađa i zalazi. Knjiga prirode ležala je otvorena pred Njim, i On je uživao u njenim nežnim poukama. Večni brežuljci, šumarci maslina, bili su omiljena mesta na koja je odlazio da razgovara sa svojim Ocem. Bio je pun nebeske mudrosti i, proučavajući prirodu, razmišljajući o njoj, razgovarajući sa Bogom, jačao je svoje duhovne snage.

Otkupitelj sveta prolazio je gore — dole brežuljcima i planinama, od velike ravnice do planinskih dolina. Uživao je u predivnim prizorima u prirodi. Bio je oduševljen livadama koje su blistale prekrasnim cvećem, pesmom ptica u vazduhu, i sjedinjavao je svoj glas sa njihovim u radosnim pesmama hvale.

Hristov život, Njegovo detinjstvo i mladost, predstavljaju pouku za današnju omladinu. Hristos je naš primer, u mladosti treba da razmišljamo o Bogu u prirodi — da proučavamo Njegov karakter po delima Njegovih ruku. Um jača kada se upoznaje sa Bogom, dok gleda Njegove osobine u onome što je stvorio. Dok posmatramo lepotu i veličinu dela prirode, naša ljubav se okreće Bogu; i... naše duše oživljavaju susrećući se sa Beskrajnim preko Njegovih čudesnih dela. [134]

U razgovoru sa Bogom, 9. maj

»I otpustivši narod pope se na goru sam da se moli Bogu. I uveče beše onde sam.« Matej 14,23.

Hristova snaga je bila u molitvi... Hristos se povlačio u šumarke ili na planine, isključujući se od sveta i svega ostalog. Bio je sam sa svojim Ocem. Sa neobičnom ozbiljnošću iznosio je svoje molbe, ulagao sve snage svoje duše da bi se uhvatio za ruku Beskrajnog. Kad su nova i velika iskušenja bila pred Njim, iskradao bi se u samoću planina i provodio celu noć u molitvi svom nebeskom Ocu.

Pošto je Hristos naš uzor u svemu, ako budemo sledili Njegov primer ozbiljne, istrajne molitve Bogu, ako se budemo molili da u ime Onog koji nikada nije popustio sotoni i njegovim kušanjima, dobijemo snagu da se odupremo zamkama lukavog neprijatelja, on nas neće savladati.

Usred opasnosti ovih poslednjih dana, jedina sigurnost mladih leži u stalnoj i sve većoj budnosti i u molitvi. Mladi koji nalaze svoju radost u čitanju Božje Reči i u trenucima molitve, biće stalno osvežavani gutljajima sa izvora života. Oni će dosegnuti visine moralnog savršenstva i širinu misli koju drugi neće modi da shvate. Razgovor sa Bogom podstiče dobre misli, plemenite težnje, jasno razumevanje istine i plemenite namere u delima. One koji se tako povezuju sa Bogom, On priznaje kao svoje sinove i kćeri. Oni se stalno uzdižu sve više i više, stiču jasnije poglede o Bogu i o večnosti, sve dok ih Bog ne pretvori u kanale svetlosti i mudrosti svetu... Snaga koja se stiče u molitvi Bogu priprema nas za naše svakodnevne dužnosti.

U molitvi se krije velika snaga. Naš veliki protivnik stalno pokušava da našu ojađenu dušu odvoji od Boga. Kada se najponiznija duša obraća Bogu, sotona mora da se boji mnogo više nego kada vlade izdaju naredbe ili kraljevi svoje zapovesti. [135]

U držanju zapovesti svoga Oca, 10. maj

»Ako zapovesti moje uzdržite ostaćete u ljubavi mojoj, kao što ja održah zapovesti Oca svojega i ostajem u ljubavi njegovoj.« Jovan 15,10.

Hristos je, pred ljudima i pred anđelima, bio predstavnik karaktera Boga nebeskoga. On je dokazao da ljudi, kada se potpuno oslone na Boga, mogu da drže Božje zapovesti i da žive, i da im Božji zakon bude dragocen kao zenica oka.

Hristov primer je merodavan za svakog Adamovog sina i svaku njegovu kćer. Hristos je u svom životu predstavio Božji zakon, dajući ljudima primer onoga što poslušnost svakom propisu može da postigne u ljudskoj prirodi. On je naš primer, i od svakog, koji ima sposobnost razumnog zaključivanja, traži se da ide Njegovim tragom; jer je Njegov život savršeni uzor celom čovečanstvu. Hristos je konačno merilo karaktera koji svako treba da dostigne...

Kako je Otkupitelj sveta hodio? — Ne tako da jednostavno sebe zadovolji, već da proslavi Boga čineći dela Božja i uzdižući palog čoveka koji je bio stvoren po Božjem obličju. Pravilom i primerom, On je učio ljude putu pravednosti, predstavljajući Božji karakter, dajući svetu savršeno merilo moralnog savršenstva u obličju čoveka. Dva velika pravila Zakona treba da upravljaju ponašanjem svih ljudi. To je bila pouka koju je Isus objavljivao i pravilom i primerom. On je rekao narodu: »Ljubi Gospoda Boga svojega svim srcem svojim... i bližnjega svojega kao sebe samoga!« Gospod Bog nebeski zahteva od ljudskih oruđa najvišu ljubav i najviše obožavanje.

Neka ljudsko oruđe uporedi svoj život sa Hristovim ži-votom... Neka sledi primer Onoga koji je živeo po Gospodnjem zakonu i rekao: »Ja održah zapovesti Oca mojega!« Oni koji slede Hrista neprestano će gledati na savršeni Zakon slobode i, milošću koju im je Hristos dao, oblikovaće karakter u skladu sa božanskim zahtevima. [136]

Kao svetlost svetu, 11. maj

»Isus im pak opet reče: ja sam videlo svetu, ko ide za mnom neće hoditi po tami, nego će imati videlo života.« Jovan 8,12.

Bilo je jutro; Sunce se tek uzdiglo iznad Maslinske gore i njegovi zraci su sa zaslepljujućim sjajem padali na mermerne palate i obasjavali zlato na zidovima Hrama kada je Isus, ukazujući na sve to, rekao: »Ja sam videlo svetu!«

U jednome, koji je slušao ove reči, one su mnogo kasnije odjeknule ovim značajnim rečima: »U njoj beše život, i život beše videlo ljudima.« (Jovan 1,4)

Oni koji su posvećeni istinom, pretvaraju se u svetle, blistave svetiljke, koje daju svetlost svima u kući. Božja dela će se otkrivati u svakom istinskom verniku. Gospod ne može da prihvati ništa manje od savršenstva karaktera, potpunosti u Bogu. Svaka služba sa pola srca svedočiće pred nebeskim silama da niste uspeli da sledite Uzor.

Hristovi sledbenici treba da budu i više nego svetlost medu ljudima. Oni su svetlost sveta. Isus kaže svima koji se nazivaju Njegovim imenom: Vi ste se predali Meni, a Ja sam vas predao svetu kao svoje predstavnike. I kao što je Otac Njega poslao u svet, izjavljuje Isus, »i ja njih poslah u svet« ! (Jovan 17,18)... Iako je naš Spasitelj veliki izvor prosvetljenja, ne zaboravi, o hrišćanine, da se On otkriva preko čoveka. Božji blagoslovi se izlivaju preko ljudskih oruđa... Anđeli slave čekaju da preko vas prenesu nebesku svetlost i silu dušama koje su gotove da propadnu... Ako Hristos stanuje u srcu, ne može se sakriti svetlost Njegove prisutnosti.

Kada se Svetlost sveta pojavi, zapažamo prednosti u svim teškoćama, red u zbrci, uspeh i Božju mudrost u onome što je izgledalo kao neuspeh.

Darovi svetlosti i života dolaze k nama zajedno. [137]

U prikazivanju Božjih roditeljskih osobina, 12. maj

»Kako otac žali sinove, tako Gospod žali one koji Ga se boje.« Psalam 103,13.

Čineći sva svoja milosrdna dela, Isus se trudio da ljudima objavi Božje roditeljske, dobronamerne osobine. Učeći ljude, u svim svojim poukama trudio se da istakne predivnu istinu da je »Bogu tako omileo svet da je i Sina svojega jedinorodnoga dao da nijedan koji ga veruje ne pogine nego da ima život večni«. (Jovan 3,16) Isus bi želeo da shvatimo Očevu ljubav, i zato pokušava da nas privuče Njemu, otkrivajući nam Njegove roditeljske vrline. On bi želeo da ceo naš vidik bude prekriven savršenstvom Božjeg karaktera. U svojoj molitvi za svoje učenike Isus kaže: »Ja tebe proslavih na Zemlji, posao svrših koji si mi dao da radim... javih ime tvoje ljudima koje si mi dao od sveta.« (Jovan 17,4.6)

Isus je došao na svet da prikaže svojim životom Božji karakter. On je zaista raščistio sa pogrešnim tumačenjima koja su poticala od sotone i otkrio Božju slavu. Jedino je živeći među ljudima mogao da otkrije milost, saučešće i ljubav svog nebeskog Oca; jer je samo delima dobročinstva mogao da izrazi Božje osobine. Neverstvo se duboko ukorenilo u ljude, ali se ipak nisu mogli odupreti svedočanstvu Njegovog božanskog primera i Njegovim delima ljubavi i istine.

Obilja Božje providnosti govore svakoj duši, potvrđujući Hristovo svedočanstvo o nenadmašnoj dobroti Njegovog Oca. Gospod bi želeo da Njegova deca shvate da su blagoslovi izliveni na svako delo stvaranja u skladu sa mestom koje to delo zauzima na lestvici stvaranja. Ako su, dakle, čak i potrebe nemih životinja zadovoljene, možemo li oceniti veličinu blagoslova koje će Bog izliti na bića stvorena po Njegovom obličju?

Bog je ljubav i stalo Mu je do nas. »Jer kao što otac žali sinove, tako Gospod žali one koji ga se boje.« [138]

U fizičkom razvoju, 13. maj

»A dete rastijaše, i jačaše u duhu, i punjaše se premudrosti, i blagodat Božja beše na njemu.« Luka 2,40.

Isusova fizička konstitucija, kao i Njegov duhovni razvoj, objašnjeni su nam rečima: »A dete rastijaše, i jačaše u duhu.« U detinjstvu i mladosti mora se posvetiti pažnja fizičkom razvoju. Roditelji moraju naučiti svoju decu dobrim navikama u jedenju, pijenju, odevanju i vežbanju, tako da se postavi dobar temelj dobrom zdravlju u kasnijem životu. Fizičkom razvoju organizma mora se posvetiti naročita briga, da telesne snage ne zakržljaju, već da se razviju u punoj meri. To decu i mlade stavlja u povoljan položaj da, uz odgovarajuće versko vaspitanje, postanu i jaki u duhu...

Mnogi tvrde da je za očuvanje fizičkog zdravlja neophodno upuštanje u sebična zadovoljstva. Istina je da je rekreacija neophodna za pravilno razvijanje tela, jer se i um i telo osvežavaju i oživljavaju promenama; ali, cilj se ne može postići učestvovanjem u glupim zabavama, na račun zanemarivanja svakodnevnih dužnosti koje se od mladih očekuju. Aktivni um i ruke mladih moraju se zaposliti, i ako se ne usmere prema korisnim zadacima, koji će pomoći njihovom razvoju i biti na blagoslov bližnjima, oni će potražiti zadovoljstvo u onome što će štetiti i telu i umu.

Pošto je radio i u detinjstvu i u mladosti, Isusovo telo i um su se razvili. On se svojim fizičkim sposobnostima nije služio neodmereno, već tako da ih održi u dobrom zdravlju, da bi mogao obaviti najbolji posao na svakom području.

Njegov prirodan i jednostavan život imao je povoljan uticaj na razvoj pravilne fizičke konstitucije i na čvrst, vedar karakter.

Fizički, kao i duhovno, On je bio primer onoga što je Bog odredio da svi ljudi postanu poštovanjem Njegovih zakona. [139]

U postizanju pobede nad prohtevima, 14. maj

»I pristupi k njemu kušač i reče: ako si Sin Božji, reci da kamenje ovo hlebovi postanu. A On odgovori i reče: pisano je: ne živi čovek o samom hlebu, no o svakoj reči koja izlazi iz usta Božjih.« Matej 4,3.4.

Veliko Hristovo kušanje u pustinji na .području apetita trebalo je da ljudima ostavi primer samoodricanја. Trebalo je da ovaj dugi post ubedi ljude u grešnost onoga što sebi dozvoljavaju taozvani hrišćani. Pobeda koju je Hristos postigao u pustinji trebalo je da pokaže čoveku grešnost upravo onoga u čemu on nalazi toliko zadovoljstva. Spasenje čoveka stajalo je na kocki i trebalo je da se odluči Hristovim kušanjem u pustinji. Ako Hristos pobedi na području apetita, tada postoji mogućnost da i čovek pobedi...

Hrišćani, koji razumeju tajnu pobojnosti, koji imaju uz-višeno i sveto slvatanje pomirenja koji razumeju da je Hristos u pustinji svojim stradanjem postigao pobedu i za njih... biće u velikoj meri ојаčani ako ozbiljno i često upoređuju svoj život sa pravim merilom, Hristovim životom... Zadovoljstva, koja navode na. razuzdanost i zaboravljanje Boga, ne mogu naći nikakve potvrde u životu Hrista, Otkupuelja sveta, koji je jedini sigurni uzor koji čovek može da sledi ako želi da pobedi kao što je Hristos pobedio... Danas čovek uživa neke prednosti pred Adamom u njegovoj borbi protiv sotone; zato što pred sobom ima Adamovo iskustvo u neposlušnosti i padu posle toga, pa je tako opomenut da se čuva njegovog primera. Čovek ima i Hristov primer u savladavanju apetita i raznovrsnih sotoninih kušanja, nadvladavanju moćnog ineprijatelja na svakom području, pobede u svakom sukobu.

Navika jedenja i pijenja najteže se savlađuje, jer vas je sotona na taj način vezao uz svoja svečana kola.

Svi koji sebe daju u službu Hristu slediće i Hristov primer, i biće savršeni pobednici. [140]

U pozitivnom obuzdavanju sebe, 15. maj

»Mučen bi i zlostavljen, ali ne otvori usta svojih; kao jagnje na zaklanje vođen bi i kao ovca nema pred onim koji je striže, ne otvori usta svojih.« Isaija 53,7.

Pojavila se jedna grupa koja ne vlada sobom; njeni pri-padnici nisu obuzdali svoju prirodu ili svoj jezik, a neki od njih ipak tvrde da su Hristovi sledbenici, iako to nisu. Isus im uopšte nije pružio takav primer... Neki su nervozni, i kada počnu da gube vlast nad svojim rečima ili duhom u trenutku izazova, postaju isto tako pijani od gneva kao što su pijanice pijane od alkohola. Tada su nerazumni, ne možete ih lako nagovoriti ili ubediti. Postaju nenormalni; sotona privremeno preuzima potpunu upravu nad njima. Svaka pojedina od tih provala gneva oslabljuje nervni sistem i moraine snage, i otežava obuzdavanje gneva prilikom sledećeg izazova.

Za ovu grupu postoji samo jedan lek — pozitivno samo-obuzdavanje u svim okolnostima. Napor da se čovek nađe na pogodnom mestu, na kojem njegovo ja neće biti ugroženo, može privremeno da uspe; ali, sotona zna gde može đa pronađe te jadne duše, pa će stalno iznova napadati njihove slabe tačke. Oni će se nalaziti u stalnoj nevolji sve dok budu toliko visoko mislili o sebi... Međutim, ima nade za njih. Neka svoj život, tako olujan i pun sukoba i briga, dovedu u vezu sa Hristom pa se njihovo ja više neće boriti za prevlast... Oni treba da se ponize, da iskreno kažu: »Pogrešio sam. Hoćeš li mi oprostiti? Jer je Gospod rekao da ne smemo dozvoliti da Sunce zađe u gnevu našemu!« To je jedini siguran put koji vodi pobedi. Mnogi... ljuljuškaju svoj gnev, puni su osvetoljubivosti i mržnje... Oduprite se takvim ose-ćanjima, i iskusićete veliku promenu u svom druženju sa svojim bližnjima.

Kada naše ja prestane da se bori za prevlast, i Sveti Duh obradi srce, duša počiva u savršenom miru, a božansko obličje se odražava u srcu. [141]

Njegova načela treba da postanu i naša, 16. maj

»Jer ja vam dadoh ugled da i vi tako činite kao što ja vama učinih.« Jovan 13,15.

Boli nas kada gledamo kako deca i mladi u ovo naše doba sebe smatraju suviše naprednim da bi se pokorili roditeljskoj kontroli... Izgleda da zamišljaju da je pokoravanje roditeljskom autoritetu dokaz slabosti, žrtvovanje svoje opravdane nezavisnosti. Ali, umesto da budu sposobni da vladaju sobom, oni su kolebljivi i nestabilni u namerama. Njihove moraine snage su slabe, i imaju samo malo duhovne sile. Razlog zašto su slabi, zašto ih iskušenja tako lako zavedu sa pravog puta, leži u tome što ne vode život sličan Hristovom...

Umesto da idu stopama božanskog Otkupitelja, puni su oholosti i uzvišenosti. Slede svoje sklonosti i povode se za prohtevima svojih neposvećenih umova.

Hristos je smesta zapažao razliku između dobra i zla i posmatrao greh u svetlosti Božjih zapovesti, uzdižući Zakon kao ogledalo koje na svetlost iznosi ono što je zlo. Upravo je to oštro razlikovanje između dobra i zla često izazivalo gnev Isusove braće. Ipak, Njegovi pozivi i zaklinjanja, žalost izražena na Njegovom licu, otkrivali su tako nežnu, iskrenu ljubav prema njima da su bili posramljeni što su Ga izazivali da zanemari svoj strogi smisao za pravednost i vernost.

Bog će imati narod revan u dobrim delima, čvrst usred prljavština ovog izopačenog vremena. Biće to narod koji će se tako čvrsto držati božanske sile da će postati otporan protiv svakog iskušenja Pokvarene reklamne poruke će možda pokušati da progovore njihovim čulima, ili da iskvare njihov um; međutim, oni će biti tako sjedinjeni sa Bogom i anđelima da će postati slični onima koji niti čuju niti vide... Mladi mogu usvojiti tako čvrsta načela da ih ni najsnažnija sotonska iskušenja ne mogu odvojiti od njihove vernosti. [142]

Kada su Mu se rugali, nije uzvraćao, 17. maj

»Koji ne psova kad ga psovaše; ne preti kad strada; nego se oslanjaše na Onoga koji pravo sudi.« 1 Petrova 2,23.

Koliko puta osećamo da se prema nama nepravedno po-stupalo, da su o nama bile izgovarane laži, da smo pred drugima bili predstavljani u pogrešnoj svetlosti. Kada se nađemo na takvoj probi, neophodno je da zadržimo strogu vlast nad svojim duhom i svojim rečima. Nama će biti neophodna Hristova ljubav da ne bismo počeli da gajimo nepomirljiv duh. Nemojmo misliti da imamo pravo da uskraćujemo svoje oproštenje sve dok oni koji su nam učinili nepravdu ne priznaju svoju krivicu. Mi ne smemo nagomilavati svoje ogorčenje, puniti njime svoje srce, dok onaj koga smatramo krivim ne ponizi svoje srce u priznanju i pokajanju... Kako god da su nas grubo povredili, ne smemo gajiti ogorčenost ni sažaljevati sebe, već, kao što se nadamo da će nam biti oproštene uvrede koje smo naneli Bogu, tako da i mi oprostimo onima koji su nam učinili zlo... Kada nas ruže, u ve-likom smo iskušenju da uzvratimo istom merom, ali, ako to činimo pokazujemo da nismo ništa bolji od svog protivnika. Kada smo u iskušenju da grdimo nekoga, uputimo tihu molitvu da nam Bog udeli svoju milost i zadrži naš jezik...

Isus nam je dao primer i mi moramo ići Njegovim tragom, pokazivati saučešće i ljubav i dobru volju prema svima. Negujmo duh ljubaznosti, podnošenja i nežne ljubavi; pune saučešća, prema onima koji su nam, pokleknuvši u iskušenju, naneli bol. Ako je to moguće, izlečimo te rane, i zatvorimo vrata iskušenju, uklanjajući svaku prepreku koju je prestupnik postavio između sebe i nas... Gospod radosno izliva svoje blagoslove na one koji Ga poštuju, koji priznaju Njegovu milost, koji pokazuju da cene Njegovu ljubav time što pokazuju iste nežne osobine prema onima koji ih okružuju. [143]

Često je bio pogrešno shvatan i usamljen, 18. maj

»Gazih sam u kaci, i niko između naroda ne beše sa mnom.« Isaija 63,3.

Kakvu podršku je Hristos mogao naći u svojim zemaljskim rođacima da su poverovali u Njega kao u Onoga koji je došao sa Neba, da su sarađivali s Njime u obavljanju Gospodnjeg dela! Njihovo neverovanje bacilo je senku na Hristov zemaljski život. Bio je to deo gorčine gorke čaše koju je On ispio nas radi... Svojim kratkim štapom za merenje oni nisu uspevali da izmere misiju koju je došao da obavi, pa nisu ni mogli da saučestvuju s Njime u Njegovim nevoljama. Njihove grube, potcenjivačke reči pokazivale su da nisu uspeli da proniknu u Njegov karakter, da nisu shvatili da se u Njemu ljudsko spojilo sa božanskim. Često su Ga gledali obuzetog tugom, ali, umesto da Ga teše, svojim su duhom i rečima samo ranjavali Njegovo srce...

Sve je to Njegov put prekrilo tmjem i učinilo teškim za koračanje. Nerazumevanje u sopstvenom domu bilo je Hristu tako bolno da je osećao olakšanje da se nade na mestu na kojem ga nema. Često je olakšanje nalazio jedino u samoći, u razgovoru sa svojim nebeskim Ocem.

Oni koji su pozvani da stradaju Hrista radi, koji moraju da trpe nepoverenje i potcenjivanje, čak i u svom domu, mogu da nađu utehu u pomisli da je i Isus morao da prođe kroz iste patnje. On oseća duboko saučešće prema njima. On ih poziva da uzmu Njega za prijatelja, da utehu nađu na istom mestu na kome ju je On nalazio, u razgovoru sa Ocem. Oni koji prihvate Isusa kao svog Spasitelja nisu ostavljeni da kao siročići sami podnose životne nedaće. On ih prima kao pripadnike nebeske porodice; poziva ih da Njegovog Oca nazovu svojim Ocem. Oni su »Njegovi maleni« , dragi Božjem srcu, povezani sa Njim najnežnijim i najtrajnijim vezama. On gaji prema njima najdublju nežnost, koja toliko nadmašuje onu koju su naš otac i naša majka osećali prema nama kad smo bili bespomoćni, koliko ono što je božansko nadmašuje ljudsko. [144]

On se ne sukobljava sa vlastodršcima, 19. maj

»Isus odgovori: carstvo moje nije od ovoga sveta, kada bi bilo od ovoga sveta carstvo moje, onda bi sluge moje branile da ne bih bio predan Jevrejima, ali, carstvo moje nije odavde.« Jovan 18,36.

Danas u religijskom svetu ima mnoštvo onih koji, tako bar veruju, rade na uspostavljanju Hristovog carstva kao nekog zemaljskog i prolaznog oblika vladavine. Oni čeznu da našeg Gospoda proglase vladarem carstava ovoga sveta, vladarem njihovih sudnica i logorišta, njihovih zakonodavnih tela, njihovih palata i tržnica. Oni od Njega očekuju da vlada zakonskim dekretima, koje će potvrditi ljudski autoriteti. Pošto Hristos sada lično nije ovde, oni sami žele da zauzmu Njegovo mesto... Uspostavljanje takvog carstva žarko su želeli Jevreji Hristovog doba... Međutim, On je rekao: »Carstvo moje nije od ovoga sveta!« On ne bi prihvatio zemaljski presto.

Vlast pod kojom je Hristos živeo bila je pokvarena i nasilna; na sve strane zapažale su se strašne zloupotrebe — iznuđivanje, netrpeljivosti, užasne surovosti. Ipak, Spasitelj nije pokušavao đa unese nikakve građanske reforme. Nije napadao nikakve nepravde prema svom narodu, niti osuđivao neprijatelje svoga naroda. Nije se suprotio vlasti i upravi onih koji su vladali. On, koji je naš primer, držao se daleko od zemaljskih vlasti. Ne zato što je bio ravnodušan prema ljudskim patnjama, već zato što se lek nije mogao pronaći u nekim ljudskim ili spoljašnjim merama. Da bi bilo uspešno, lečenje mora da obuhvati svakog čoveka pojedinačno i mora da obnovi srce.

Carstvo Božje nije bilo uspostavljeno odlukama sudova ili veća ili zakonodavnih tela, nije osnovano uz pođršku svetovnih velikana, već je nastalo usađivanjem Hristove prirode u ljudsku, radom Svetoga Duha. »I koji ga primiše dade im vlast da budu sinovi Božji, koji veruju u ime njegovo.« (Jovan 1,12) [145]

U ljubavi prema bližnjima, 20. maj

»Ugledajte se, dakle, na Boga kao ljubazna deca, i živite u ljubavi, kao što je i Hristos ljubio nas, i predade sebe za nas u prilog i žrtvu Bogu na slatki miris.« Efescima 5,1.2.

Vi morate slediti Hrista kao draga deca, biti poslušni svim Njegovim zahtevima, hodeći u ljubavi kao što je i Hristos ljubio nas... Ljubav je bila element u kojem se Hristos kretao i hodao i radio. On je došao da zagrli svet rukama svoje ljubavi...

Mi treba da sledimo primer koji nam je Hristos ostavio, da Ga prihvatimo kao svoj uzor, pa ćemo imati istu ljubav prema bližnjima kakvu je On pokazao prema nama. On čezne da nas pouči svojoj lekciji ljubavi... Ako se vaše srce predalo sebičnosti, neka vas Hristos nadahne svojom ljubavlju. On želi da Ga ljubimo potpunom ljubavlju, On nas poziva, da, čak i naređuje, da ljubimo bližnje onako kao što nam je On primerom pokazao. On je ljubav učinio znakom raspoznavanja svojih učenika... To je merilo koje moramo dostiči — »Kao što ja vas ljubih da se i vi ljubite među sobom! (Jovan 13,34) Kakve li visine, i dubine i širine ljubavi! Ta ljubav ne grli jednostavno nekoliko miljenika, ona treba da obuhvati i najniža i najskromnija Božja stvorenja. Isus kaže: »Kad učiniste jednome od ove moje najmanje braće, meni učiniste.« (Matej 25,40)

Ljubav i saučešće, koje po Isusovoj želji treba da pokažemo bližnjima, nemaju ukus sentimentalizma, što predstavlja zamku za dušu; to je ljubav nebeskog porekla, koju je Isus prikazao i pravilom i primerom. Međutim, umesto da pokažemo takvu ljubav, kako često smo udaljeni jedni od drugih, stranci jedni drugima... Posledica je udaljavanje od Boga, zakržljalo iskustvo, usporavanje hrišćanskog rastenja...

Isusova ljubav je aktivno načelo, koje sjedinjuje srce sa srcem vezama hrišćanskog zajedništva. Svi oni koji će ući u Nebo biće već ovde na Zemlji savršeni u ljubavi; jer će na Nebu i Otkupitelj i otkupljeni biti u žiži našeg zanimanja. [146]

U saučešću, 21. maj

»I izišavši Isus vide mnogi narod, i sažali mu se na njih, i isceli bolesnike njihove.« Matej 14,14.

Dozvolite mi da skrenem vašu pažnju na Hristov život, na Njegovo saučešće, Njegovu poniznost i ljubav, Njegovu neizrecivu nežnost. Vi treba da sledite Njegov primer. Bog vam je dao život i sve bogate blagoslove koji ga čine prijatnim, zauzvrat On od vas zahteva službu, zahvalnost, ljubav, poslušnost Njegovom zakonu. Ovi zahtevi su neobično važni i ne mogu se olako zanemariti; On njima ne traži ništa što vas ne bi učinilo još srećnijim, čak i u ovom životu.

Veličanstvo Neba poistovećuje svoje interese sa interesima napaćenog čovečanstva. Našim poznanicima i drugovima neophodna je ljubaznost od srca i nežno saučešće... Mi ne možemo rasti u Hristu, koji je naš živi Poglavar, ako ne sprovodimo u delo pouke koje nam je dao o saučešću, sažaljenju i ljubavi. Ne može se odražavati Hristovo obličje, ako ova ljubav, rođena na Nebu, nije u srcu. Niko neće proći kroz vrata Božjeg grada ako ne bude imao ove osobine.

Jedno neposvećeno delo našeg Spasitelja pokvarilo bi taj primer i On nam ne bi mogao biti savršeni uzor; ali, iako je bio u svemu iskušan kao i mi, ostao je bez mrlje greha On ustima proroka ovako opisuje svoj karakter: »Ja sam Gospod koji čini milost i sud i pravdu na Zemlji, jer mi je to milo!« (Jeremija 9,24) Svi koji se zovu Hristovim imenom trebalo bi da uživaju u onome u čemu Bog uživa, da svojim razgovorima i ponašanjem objave svetu da slede Primer... Svako ko veruje u Hrista mora da čini Hristova dela. Gospod je bio predstavljen narodu kao Onaj koji čini milost, sud i pravdu na Zemlji, a to su i rodovi koje donosi svaki istinski hrišćanin. [147]

U radosti, 22.maj

»I evo vas sada molim da budete dobre volje!« Dela 27,22.

Isus je živeo u seljačkom domu, i verno i radosno nosio svoj deo tereta domadnstva... Isus je u svoj posao unosio vedrinu i taktičnost. Potrebno je mnogo strpljenja i duhovnosti da se biblijska religija unese u domaći život i u radionicu, da se podnese napetost svetovnog poslovanja, i da čovek pred očima ima jedino slavu Božju. Upravo u tome je Hristos pomagao. Nikada nije bio tako obuzet svetovnim brigama da ne bi imao vremena ili volje da misli o onome što je nebesko. Često je radost svoga srca izražavao pevanjem psalama i nebeskih pesama. Često su stanovnici Nazareta slušali Njegov glas koji je izgovarao reči hvale i zahvalnosti Bogu. On je održavao vezu sa Nebom preko pesme; kada su se Njegovi drugovi tužili na umor od rada, vedrinu je unosila prijatna melodija sa Njegovih usana. Njegovi hvalospevi su izgleda izgonili zle anđele i, kao tamjan, ispunjavali prostor miomirisom.

Nemoj se mrštiti ili ljutiti kada se nešto zahteva od tebe, već radosno nosi svoje male terete... Ti tereti su jednostavno samo obične, domaće, svakodnevne dužnosti, koje tebi možda izgledaju veoma male i beznačajne, ali i njih neko mora da obavi. Ako ih budeš obavljao hitro, radosna srca, zato što time olakšavaš brige svojih roditelja, bićeš na blagoslov svome domu. Možda i ne znaš koliko dobra možeš učiniti jednostavno vedrim, radosnim izrazom lica, traženjem prilika da pomogneš... Iz dana u dan ti gradiš za večnost. Oblikuj svoj karakter po ugledu na božanski uzor. Utkaj u njega svu ljubaznost, razumnu poslušnost, marljivost i ljubav koju možeš... Budi brz da pokažeš saučešće, neka ti lice uvek bude vedro, radosno, neka ti ruka uvek bude spremna da ukaže pomoć onima koji je od tebe traže... Bog će tačno beležiti svako delo učinjeno Njemu na slavu... I u veliki dan konačnog obračuna primićeš slavnu nagradu. [148]

U zadobijanju duša, 23. maj

»I reče im: hajdete za mnom, i učiniću vas lovcima ljudskim.« Matej 4,19.

Isus očekuje mnogo od. mladih vojnika svoje vojske, i neka tvoja odluka bude da ne razočaraš svog Zapovednika i Vođu. Ti treba da nosiš Njegovo oružje, da koračaš pod Njegovom zastavom, da postaneš Njegov saradnik u savladavanju Njegovih neprijatelja i širenju Njegovog carstva... Ne možeš izneveriti sveto poverenje a ne dovesti u opasnost svoju dušu. Ti se moraš naći veran i istinit, poslušan svakoj reči Njegove zapovesti, pokrenut na delo najuzvišenijim pobudama, spreman da drugima prikažeš privlačnosti služenja Hristu. Ti treba da objaviš dobrodetelji Onoga koji te je pozvao iz tame k čudnome videlu svome! (1. Petrova 2,9)

Oni koji su iskusili Hristovu ljubav ne mogu stajati be-sposleni u Gospodnjem vinogradu. Oni će pronači prilike da pomognu bližnjima da se približe Hristu. Imajući deo u Hristovoj ljubavi, oni će se truditi oko spasenja svojih bližnjih. Neka svaka duša sledi Uzor, neka postane misionar u najvišem smislu, neka zadobija duše za Isusa.

U svetlosti onoga što je Hristos učinio za nas, onoga što je pretrpeo za grešnike, mi bismo morali, pokrenuti čistom, nesebičnom ljubavlju prema bližnjima, slediti Njegov primer i žrtvovati svoja zadovoljstva i udobnosti za njihovo dobro. Radost koju je Hristos imao pred očima, radost koja Ga je održavala u svim Njegovim patnjama, bila je radost spasenja jadnih grešnika. To treba da bude i naša radost, pogonska snaga naše ambicije u delu našeg Učitelja. Čineći tako ugađamo Bogu i kao Njegove sluge pokazujemo Mu svoju ljubav i svoju odanost. On je prvi ljubio nas, nije nam uskratio svog ljubljenog Sina, već Ga je dao sa svojih grudi da umre da bismo mi mogli da živimo. Ljubavlju, pravom ljubavlju prema našim bližnjima, pokazujemo ljubav prema Bogu.

Oni koji se nalaze u živoj vezi sa Hristom pokazaće to svojim delima... Oni će zadobijati duše za Hrista, i donositi snopove u nebesku žitnicu. [149]

U činjenju dobra i blagosiljanju drugih, 24. maj

»Isusa iz Nazareta kako ga pomaza Bog Duhom Svetim i silom, koji prođe čineći dobro i isceljujući sve koje đavo beše nadvladao, jer Bog beše s njim.« Dela 10,38.

Isus je činio čudo za čudom dok je bio na ovoj Zemlji. Tim delovanjem je pokazao šta Bog može da učini za napaćena tela i duše... On je stalno služio drugima, koristeći svaku priliku koja Mu se pružala. Čak je i u detinjstvu izgovarao nežne reči utehe mladima i starijima... On je bio primer onoga što se sva deca moraju truditi da postanu... Svojim rečima i delima pokazivao je nežno saučešće prema svima. Njegovo društvo je obeshrabrenima i potištenima bilo kao melem koji leči i ublažava bol.

Raspolagao je strpljenjem koje ništa nije moglo narušiti i iškrenošću kojoj se nije moglo odupreti. Njegove spremne ruke i noge uvek su bile gotove da služe bližnjima, da olakšaju terete svojih roditelja.

Uloži trud da slediš Isusov primer! Kao što suncokret stalno okreće svoj otvoreni cvet prema Suncu, neka se i tvoje srce, tvoje misli, uvek okreću prema Isusu, Suncu pravde. Nemoj sebe udčiiti središtem, nemoj svoja uživanja i svoje želje da stavljaš na prvo mesto. Teži za dobrom drugih; trudi se da im budeš na blagoslov i da proslaviš svog Stvoritelja.

Svuda oko nas čuju se jauci stradalnika sveta. Na svakom koraku su bedni i razočarani. Naša je dužnost da pripomognemo u ublažavanju i olakšavanju teškoća i bede. Jedino Hristova ljubav može da zadovolji potrebe duše. Ako Hristos stanuje u nama, naša srca će biti puna božanskog saučešća. Zapečaćeni izvori iskrene, hrišćanske ljubavi će se otpečatiti.

Ima mnogo onih koji su izgubili svaku nadu. Vrati im svetlost Sunca. Mnogi su izgubili hrabrost... moli se za te duše. Dovedi ih Isusu. Kaži im da postoji melem u Galadu i Lekar u Izrailju! [150]

U priznavanju Boga kao darodavca svih darova, 25. maj

»Svaki dobri dar i svaki poklon savršeni odozgo je, dolazi od Oca svetlosti...« Jakov 1,17.

Po Božjem naređenju u jevrejsko zakonodavstvo unesena je odredba da se prilikom rodenja deteta prinosi dar Bogu. Danas gledamo roditelje koji ulažu naročite napore da svojoj deci daruju rođendanske poklone; tako da rođendani postaju prilika za slavljenje deteta, kao da se slava uopšte može pripisati ljudskom biću... Za život, zdravlje, hranu, odeću, ništa manje nego za nadu u večni život, mi smo dužni Darodavcu svih milosti; dužni smo da prepoznamo Božje darove, i da svoje priloge zahvalnosti uputimo svom najvećem dobročinitelju. Takvi rođendanski darovi priznaju se na Nebu.

Da su hrišćanski roditelji naučili svoju decu da prinose svoje darove Bogu kao znak da priznaju Njegov veliki dar spasenja čoveka, koliko bi drukčiji bio karakter mladih! Njihove misli bi se umesto sobom bavile dragim Spasiteljem! Oni bi bili poučeni da ih On voli, da je On Izvor svih blagoslova, da je On njihova nada u sreću i večni život.

Da je takva vrsta vaspitanja bila data našoj deci, mi bismo danas gledali mnogo manje sebičnosti, mnogo manje zavisti i ljubomore, imali bismo mnogo više muževnih mladih ljudi i ženstvenih mladih žena. Gledali bismo mlade kako uzrastaju sa mnogo više moraine snage, čvrstih načela, uravnoteženih umova i prijatnih karaktera, jer bi Uzor uvek bio pred njihovim očima; njima bi bilo ukazano na važnost povođenja za savršenstvom Isusa, velikog Uzora... Bog želi da mladi i oni zrelijeg uzrasta gledaju na Njega, da veruju Isusa Hrista kojeg je On poslao, da Njemu daju stan u svom srcu, i tada bi novi život oživeo svaku sposobnost bića. Božanski Utešitelj bi tada bio sa njima, ojačao ih u njihovim slabostima i vodio u njihovim nedoumicama... To bi im jasno pokazalo put života. [151]

U opraštanju, 26. maj

»Oče, oprosti im, jer ne znaju šta čine!« Luka 23,34.

Hristos je naš primer. On je sebe postavio za Glavu ljudskog roda da bi obavio delo čiju važnost ljudi nisu u stanju da shvate zato što ne shvataju ni prednosti i prilike koje im se pružaju kao članovima ljudske Božje porodice... Njegova milost nije bila slabost, već strašna sila za kažnjavanje greha... istovremeno i sila za zadobijanje ljubavi čovečanstva. U Hristu je Pravdi bilo omogućeno da oprosti ne žrtvujući pri tome ni jednu jotu od svoje uzvišene svetosti.

Hristos nas je učio da se molimo: »I oprosti nam dugove naše, kao što i mi opraštamo dužnicima svojim.« (Matej 6,12) I odmah dodao: »Jer ako opraštate ljudima grehe njihove, oprostiće i vama Otac vaš nebeski.« (Matej 6,14)

Zar ne bi trebalo da vi, ako vam je bilo ko učinio nešto nažao, a suviše je ohol i tvrdoglav da vam kaže: »Oprosti!« pristupite prestupniku i izjavite: »Volim te Hrista radi, i opraštam ti uvredu koju si mi naneo!« Isus će biti svedok tog dela ljubavi i odobriće ga; a kako se vi ponašate prema drugima i drugi će se ponašati prema vama!

Mi moramo gajiti duh sažaljenja i saučešća prema onima koji su grešili protiv nas, bez obzira priznali svoje pogreške ili ne! I ako se ne pokaju i ne priznaju, njihovi gresi će ostati zabeleženi u nebeskim knjigama i oni će se s njima suočiti na dan suda, ali, ako kažu: »Kajem se! « , treba od srca da im oprostimo njihove prestupe protiv nas.

Pravu sreću ne predstavlja posedovanje bogatstva ili po-ložaja, već posedovanje neporočnog, čistog srca, očišćenog poslušnošću istini... Svakome je pružena prilika da živi po načelima Neba. Opraštanje uvreda, a ne osvećivanje, izraz je one mudrosti koja predstavlja pravu dobrotu. Hristova ljubav prema ljudima, izražena delima, pravi je dokaz stvarnog preobraženja karaktera. [152]

Moramo biti savršeni kao što je Hristos savršen, 27. maj

»I savršivši se, postade svima koji ga poslušaše uzrok spasenja večnoga.« Jevrejima 5,9.

Naš Spasitelj je kao Sin Božji međuljudske odnose postavio na pravi temelj. Mi smo sinovi i kćeri Božje. Da bismo znali kako da se ponašamo u skladu sa okolnostima, moramo poći putem kojim nas Hristos vodi. Trideset godina On je živeo životom savršenog čoveka, zadovoljavajući najviša merila savršenstva.

Naš posao je da se trudimo da na svom području delovanja dostignemo savršenstvo koje je Hristos u toku svog života na Zemlji postigao u svakom periodu razvoja karaktera.

Da bismo mogli napredovati bez spoticanja, moramo imati sigurnost da će nas ruka Svemoćnoga podržavati, da će beskrajna samilost biti pokazana prema nama ako padnemo. Samo Bog može u sva vremena da čuje naše pozive u pomoć.

Svečana je pomisao da uklanjanje samo jednog čuvara iz savesti, neispunjavanje jedne dobre odluke, formiranje samo jedne loše navike, može kao posledicu imati ne samo moju propast, već i propast svih koji su imali poverenja u mene. Naša jedina sigurnost je da idemo Hristovim stopama, putem kojim je On prošao, da se za zaštitu oslonimo isključivo na Onoga koji je rekao: »Hajdete za mnom!« Naša stalna molitva treba da glasi: »Drži korake moje na tvom putu, o Gospode, da se ne spotiču noge moje!« (Psalam 18,36)

Svaka sposobnost kojom nas je Stvoritelj obdario mora da se neguje do najvišeg stepena savršenstva, da bismo bili osposobljeni da učinimo najveću količinu dobra za koju smo sposobni. Da bismo pročistili i oplemenili svoj karakter, ne-ophodna nam je milost koju nam Hristos daje, milost koja će nas osposobiti da uvidimo i ispravimo svoje nedostatke, da usavršimo ono što je dobro u našem karakteru.

Božji Sin je bio bez mane. Mi moramo težiti za takvim savršenstvom, pobediti kao što je On pobedio, ako želimo da dobijemo mesto sa Njegove desne strane. [153]

Moramo biti sveti kao što je Hristos svet, 28. maj

»Budite sveti jer sam ja svet.« 1. Petrova 1,16.

Sa ovim našim ograničenim snagama mi moramo biti isto tako savršeni u svojoj sferi kao što je Bog savršen u svojoj.

Bog očekuje od nas da izgrađujemo svoj karakter u skladu sa Uzorom koji nam je ostavljen. Mi treba da polažemo opeku na opeku, dodajući vrlinu vrlini, da tražimo svoje slabe tačke i da ih ispravljamo u skladu sa datim uputstvima. Kada se nađe pukotina u zidu zgrade, znamo da je nešto loše s građevinom. U zgradi našeg karaktera često se mogu videti pukotine. Ako se ti nedostaci ne otklone, zgrada će pasti pod udarcima oluja iskušenja.

Bog nam daje snagu, sposobnost zaključivanja, vreme, da bismo mogli da izgradimo karaktere na koje će On moći da stavi znak svog odobravanja. On želi da svako Njegovo dete izgradi plemenit karakter, čineći neporočna, plemenita dela, tako da na kraju to postane skladna zgrada, lep hram za Njega, u časti i kod Boga i kod ljudi.

Izgrađujući svoj karakter, moramo graditi na Hristu. On je siguran temelj — temelj koji se nikada neće uzdrmati. Oluje iskušenja i nevolja ne mogu pokrenuti zgradu koja je utemeljena na Večnoj stem. Onaj koji će uzrasti u prekrasnu građevinu za Gospoda mora da razvija svaku sposobnost svog bića. Karakter se može skladno razvijati samo pravilnom upotrebom svih talenata. Na taj način mi na temeljima gradimo onim što je u Bibliji predstavljeno kao zlato, srebro, drago kamenje — materijalom koji će izdržati probu božanskog ognja koji čisti.

Svetost je... potpuno pokoravanje svoje volje Bogu; to je življenje od svake reči koja izlazi iz usta Božjih; to je ispu-njavanje volje našeg nebeskog Oca; to je uzdanje u Boga u nevoljama, u tami kao i na videlu; to je hodanje verom, a ne gledanjem; to je oslanjanje na Boga sa neograničenim pove-renjem, počivanje u Njegovoj ljubavi. [154]

Moramo da pobedimo kao što je Hristos pobedio, 29. maj

»Ovo vam kazah da u meni mir imate. U svetu ćete imati nevolju; ali, ne bojte se, jer ja nadvladah svet.« Jovan 16,33.

Sotona je Hrista napadao oštrije nego što će ikada nas napadati. Stavljao je na kocku mnogo; radilo se o tome ko će pobediti: on ili Hristos. Sotona je znao da će izgubiti vlast, da će na kraju biti kažnjen večnim uništenjem, ako se Hristos bude odupro njegovim najtežim kušanjima, ako ne bude uspeo da Ga navede na greh. Upravo zato je sotona ulagao krajnje napore da Hrista navede na zlo, jer bi tada imao prednost pred Njime... Ti nikada ne možeš biti tako grubo, tako surovo kušan kao naš Spasitelj. Sotona Mu je stalno bio za petama.

Hoće li se i čovek poslužiti božanskom snagom, usprotiviti se sotoni odlučno i istrajno kao što mu je svojim primerom Hristos pokazao kada se sukobljavao sa neprijateljem u pustinji kušanja? Bog ne može da izbavi čoveka iz sotonskih zamki. Čovek mora da se posluži svojom ljudskom snagom, uz pomoć Hristove božanske snage, da bi se po svaku cenu odupro i pobedio. Ukratko, čovek mora da pobedi onako kao što je Hristos pobedio. A zatim, pobedom koju je imao prednost da postigne u svemoguće Isusovo ime, može da postane naslednik Božji i sunaslednik Isusa Hrista. To se ne bi moglo dogoditi da je Hristos sam obavio celokupno delo pobede. Čovek mora da obavi svoj deo; on mora da postane pobednik za svoj račun; snagom i milošću koje mu Hristos daje. Čovek mora da sarađuje sa Hristom u delu pobede, jer će tek tada učestvovati s Njime i u Njegovoj slavi.

Spasitelj je pobedio da bi pokazao čoveku kako da pobedi. Sva sotonina kušanja Isus je savladao Božjom Rečju. Uzdajući se u Božja obećanja, primao je silu da drži Božje zapovesti i kušač nije mogao da stekne nikakvu prednost. [155]

Sledimo Hrista u obredu poniznosti, 30. maj

»Kada, dakle, ja oprah vama noge, Gospod i Učitelj, i vi ste dužni jedan drugome prati noge. Jer ja vam dadoh ugled da i vi tako činite kao što ja vama učinih.« Jovan 13,14.15.

Kad su učenici ušli u sobu u kojoj je trebalo da se održi večera, njihova srca bila su puna odbojnih osećanja. Juda se gurao uz Hrista sleva; Jovan Mu se priključivao zdesna. Ako je bilo u izgledu neko najviše mesto, Juda je bio odlučan da ga zauzme. Svi su smatrali da je to mesto odmah do Hrista...

Postojao je još jedan razlog nesloge. Na svetkovinama je bilo uobičajeno da sluga opere noge gostima... Krčag, umi-vaonica, ubrus, sve je bilo tu, spremno za pranje nogu; ali, sluge nije bilo na vidiku, i trebalo je da neki od učenika obavi tu dužnost... Isus je čekao neko vreme da vidi šta će oni učiniti. I tada je On, božanski Učitelj, ustao od stola. Odloživši gomju odeću, koja bi Mu smetala u kretanju, uzeo je ubrus i zapregao se... »Potom usu vodu u umivaonicu, i poče prati noge učenicima« (Jovan 13,5)... Tako je Hristos izrazio svoju ljubav prema učenicima.

Slavljenje ovih obreda je ispunjavanje zapovesti: »Kada, dakle, ja oprah vama noge, Gospod i Učitelj, i vi ste dužni jedan drugome prati noge.«... Kako je ova prilika pogodna da utiša sukobe, da donese oproštenje onima koji su nas na bilo koji način povredili! To je vreme, ako bilo ko ima nešto na svoga bližnjega, da se sredi sukob, da se uklone teškoće. Neka to bude obostrano opraštanje. Neka se nikakav strani oganj ne donosi na oltar. Neka se nikakva zloba, nikakva mržnja, ne gaji u srcima onih koji su se okupili oko stola Gospodnje večere!

Kad god se ovaj obred pravilno slavi, Božja deca uspo-stavljaju sveti odnos međusobnog pomaganja i blagosiljanja. [156]

Sledimo Hrista u obredu Večere Gospodnje, 31. maj

»Таkо i čašu po večeri, govoreći: ova je čaša novi zavet u mojoj krvi, ovo činite, kad god pijete, meni za spomen.« 1. Korinćanima 11,25.

Hristos je stajao na raskrsnici između dva sistema i njihova dva velika praznika... Dok je jeo Pashu sa svojim učenicima, On je umesto nje utemeljio službu koja je trebalo da bude uspomena na Njegovu veliku žrtvu. Trebalo je da narodni jevrejski praznik bude zauvek ukinut. Služba koju je Hristos uspostavio trebalo je da bude poštovana među Njegovim učenicima u svim zemljama i u sva vremena... Trebalo je da se ovaj obred svetkuje sve dok On po drugi put ne dođe u sili i slavi.

Prilikom ovih obreda, koje je sam utemeljio, Hristos se sreće sa svojim narodom i svojom prisutnošću mu daje snagu... Svi oni koji u veri budu gledali na Njega, dobiće velike blagoslove. Svi oni koji budu zanemarivali ove trenutke božanskih prednosti mnogo će izgubiti. O njima bi se s pravom moglo kazati: »Niste svi čisti!«...

Međutim, obred Večere Gospodnje nije trebalo da bude vreme tugovanja. To nije bila njegova svrha... Nije trebalo da se sećaju sukoba između sebe i svoje braće. Obred pripreme bio je određen za sve to... Sada su dolazili da se sretnu sa Hristom. Nije trebalo da stoje u senci krsta, već u njegovom spasonosnom videlu. Trebalo je da otvore srca blistavim zracima Sunca pravednosti. Sa srcima koja su bila očišćena Hristovom najdragocenijom krvlju, potpuno svesni Njegove prisutnosti, iako Ga ne vide, trebalo je da čuju Njegove reči: »Mir vam ostavljam!«... (Jovan 14,27)

Obred Večere Gospodnje ukazuje na Hristov drugi dolazak. Njegov je zadatak da tu nadu održi živom u umu učenika... U svojim nevoljama nalazili su utehu u nadi u drugi Gospodnji dolazak. Neizrecivo im je dragocena bila misao: »Jer kad god jedete ovaj hleb, i čašu ovu pijete, smrt Gospodnju obznanjujete dokle ne dođe!« (1. Korinćanima 11,26) [157]

juni—IZABRALI SMO NAJBOLJE

Danas smo odlučili da uvek služimo Hristu, 1. juni

»Ako li vam nije drago služiti Gospodu, izaberite sebi danas kome ćete služiti: ili bogovima kojima su služili oci vaši s onu stranu reke, ili bogovima Amoreja u kojih zemlji živite; a ja i dom moj služićemo Gospodu.« Isus Navin 24,15.

Mi smo bili kupljeni dragocenom krvlju Hrista kao prečista Jagnjeta. Kakva li je to cena, neuporediva, beskrajna! Ali, iako nas je Hristos otkupio, iako nas poziva da dodemo k Njemu, ipak nas svet i dalje mami svojim privlačnostima, trudi se da zavlada nama. Hoće li ljubav prema Bogu, ili ljubav prema svetu, pobediti u sukobu? Sotona i njegovi zli anđeli straže kod svakog puta koji vodi u ljudsko srce, trudeći se da primoraju dušu da prihvati njihove zle predloge. Neprijatelj nam nudi mito da bi nas zadobio za svet, kao što je nudio mito Hristu u pustinji kušanja. Ukoliko se ne oslonimo na snagu izvan i iznad nas, neprijatelj će uspeti da izazove našu propast. Ali, ako budemo gledali Isusa, proučavali Njegov život i karakter, iskreno se trudili da budemo slični Njemu, naš um će se uravnotežiti i pravilno usmeriti, tako da ćemo moći da savladamo sebičnost, i da izaberemo put pravednosti...

Ja pozivam mlade: »Izaberite sebi danas kome ćete služiti!« Postoji potreba za odlučnim opredeljivanjem, jer Isus kaže: »Ne možete služiti Bogu i mamonu!«...(Matej 6,24)

Ako je vaše srce puno ljubavi prema Hristu, pokazaće se da je On jači od strasti koje su nekada vama upravljale, kojima ste nekada popuštali gušeći plemenite pobude i prepuštajući svoju dušu na milost i nemilost sotoninim iskušenjima... Kada je srce grešnika dirnuto, on pokorava svoju volju Božjoj volji... Isus mu postaje neodoljivo privlačan i njegovo je srce osvojeno. [158]

Izaberi Hrista kao svog vođu, 2. juni

»А On reče:... nego sam vojvoda vojske Gospodnje; sada dođoh. I Isus pade ničice na zemlju, i pokloni se, i reče mu: šta zapoveda Gospodar moj sluzi svoj emu?« Isus Navin 5,14.

Kada je Isus Navin izašao u jutro pre zauzimanja Jerihona, pojavio se pred njime ratnik potpuno opremljen za bitku. Isus Navin je upitao: »Jesi li naš ili naših neprijatelja?« Čovek je odgovorio: »Nego sam vojvoda vojske Gospodnje, sada dođoh!« Da su oči Isusa Navina mogle biti otvorene... da je mogao izdržati prizor, mogao bi da vidi Gospodnje anđele, ulogorene oko sinova Izrailjevih; jer je uvežbana nebeska vojska došla da se bori za Božji narod, a Vojvoda Gospodnje vojske bio prisutan da zapoveda... Nije Izrailj, već je vojvoda vojske Gospodnje zauzeo Jerihon! Ali, i Izrailj je morao da odigra svoju ulogu da bi pokazao veru u Zapovednika svoga spasenja.

Bitke se moraju voditi svakoga dana. Velika borba se vodi oko svake duše, između kneza tame i Kneza života. Velika bitka se mora voditi ... ali glavnu borbu u njoj nećeš voditi ti! Kao Božje oruđe ti se moraš predati Njemu da bi On mogao da planira, usmerava, i vodi bitku za tebe, uz tvoju saradnju. Knez života nalazi se na čelu svoga dela. On treba da bude sa tobom u tvojoj svakodnevnoj borbi sa samim sobom, tako da ostaneš veran načelima; da strasti, kad počnu da se bore za prevlast, budu savladane Hristovom milošću; da postaneš i više nego pobednik u Onome koji nas je ljubio. Isus je pregledao bojno polje. On poznaje snagu svakog iskušenja. On zna kako se treba suprotstaviti svakom iskušenju, On zna kako da vas provede svim opasnim putevima.

Onaj, koji je dao svoj život zato Sto te je voleo, što je želeo da budeš srećan, biće Vojvoda koji će uvek imati na umu tvoje dobro. [159]

Savet iskrenog prijatelja veseli srce, 3. juni

»Ulje i kad vesele srce, tako je i prijatelj sladak save tom srdačnim.« Priče 27,9.

Ponekad svakome krene loše, žalost i obeshrabrenje pritisnu svaku dušu, i tada prisutnost prijatelja koji teši i daje snagu odvraća strele neprijatelja usmerene da nas unište. Hrišćanskih prijatelja nema ni upola onoliko koliko bi trebalo da ih bude. U trenucima iskušenja, u krizi, kako je dragocen pravi prijatelj! U takvim prilikama sotona šalje svoja oruđa da bi naše drhtave noge naveo da posmu; ali, pravi prijatelji koji daju savet, koji ulivaju privlačnu nadu, veru koja smiruje i uzdiže dušu — o, takva je pomoć dragocenija od skupih bisera!

Samuilov život je od rane mladosti bio život pobožnosti i odanosti Bogu. Kao dete bio je poveren na brigu Iliju, i ljupkost njegovog karaktera izazvala je toplu naklonost ostarelog sveštenika. Bio je ljubazan, velikodušan, vredan, poslušan, pun poštovanja... Bilo je neobično da se takvo srdačno prijateljstvo moglo uspostaviti između Ilija, vrhovnog upravitelja naroda, i jednog običnog deteta! Samuilo je bio spreman da pomogne, da pokaže svoju ljubav, i nijedan otac nije tako nežno voleo svoje dete kao što je Ilije voleo tog mladića...

Kako je dirljivo kad vidite mlade i stare da se oslanjaju jedni na druge, mladi očekujući od starih savet i mudrost, a stari očekujući od mladih pomoć i ljubav. Upravo tako i treba da bude! Bog bi želeo da mladi steknu takve karakterne osobine da nađu uživanje u prijateljstvu starijih, da mogu biti sjedinjeni srdačnim vezama ljubavi sa onima koji se približavaju vratima groba.

Snažan, srdačan stisak ruke pravog prijatelja vredniji je od zlata i srebra. [160]

Tražimo društvo mudrih, 4. juni

»Ко hodi s mudrima postaje mudar, a ko se druži s bezu-mnicima postaje gori.« Priče 13,20.

Još od najranijih dana neophodno je da u karakter mladih utkivamo načela strogog poštenja; tako da mogu da dostignu najviše standarde muškosti i ženstvenosti... Mladi treba da ozbiljno razmisle o svojim namerama i životnom delu, i da tako postavljaju temelje da im navike budu slobodne od svake mrlje pokvarenosti. Ako treba da budu stavljeni na mesto na kojem će uticati na druge, tada moraju da budu pouzdani...

Mi treba da izvučemo pouku od ljiljana i da, iako okruženi uticajima koji potkopavaju moral i upropašćuju dušu, odbijemo da se pokvarimo; da tako stavimo sebe u položaj u kojem loše društvo ne može da iskvari naše srce. Svaki pojedini mladić treba da traži društvo onih koji nepokolebljivo streme prema Nebu.

Ispitaj svoje srce, oceni svoj životni smer. Razmisli kakve prijatelje biraš. Tražiš li društvo mudrih, ili si spremniji da izabereš svetovne prijatelje, društvo onih koji se ne boje Boga i nisu poslušni Jevanđelju?

Jedina sigurnost za decu i mlade je Božja ljubav i strah Božji. Pomozimo im da izaberu drugove koji pružaju dokaz da podupiru dobre namere, sređene običaje i poštenje karaktera. Neka mladi izaberu drugove koji žive po biblijskoj istini, koji hode u skladu sa videlom koje je obasjalo njihovu stazu.

Ako želite da imate široke vidike, plemenite misli i želje, birajte drugove koji će podupirati pravedna načela. Neka svaka misao i cilj svakog dela budu podređeni sticanju večnog života, večne sreće. [161]

Pažljivo birajmo svoje drugove, 5. juni

»I neka prizivlju ime moje na sinove Izrailjeve, i ja ću ih blagosloviti.« 4. Mojsijeva 6,27.

Božja Reč stavlja snažan naglasak na uticaj društva, čak i na ljude i žene. Koliko je veća snaga tog uticaja na um u razvoju i na karakter dece i omladine! Društvo u kojem se kreću, načela koja prihvataju, običaji koje stvaraju, odlučivaće o njihovoj korisnosti ovde i o njihovim budućim, večnim interesima...

Družeći se sa nereligioznima, ljubiteljima zabave i po-kvarenima, mnogi i mnogi mladići izgubili su svoju jedno-stavnost i neporočnost, veru u Boga, duh samopožrtvovanja koje su njihovi hrišćanski očevi i majke gajili i negovali u njima svojim pažljivim savetima i iskrenim molitvama...

Po pravilu, ljudi i žene koji imaju široke vidike, nesebične namere, plemenite želje, to su ljudi u kojima su se te osobine razvile pod uticajem dobrih drugova u ranim godinama. U svim svojim porukama koje je slao Izrailjcima, Bog je stalno naglašavao koliko je važno da nadziru druženja svoje dece. Sve mere u građanskom, verskom i društvenom životu bile su preduzimane s ciljem da se deca sačuvaju od štetnih drugova, i da se, još od najranijih godina, upoznaju sa propisima i pravilima Božjeg zakona. Praktična pouka, data prilikom rađanja naroda, trebalo je da se duboko utisne u sva srca. Pre nego što je poslednje strašno zlo u obliku istrebljivanja prvenaca bilo izliveno na Egipćane, Bog je zapovedio pripadnicima svoga naroda da svoju decu okupe u svojim domovima. Dovratnici svakog doma bili su obeleženi krvlju, i svi su mogli da se oslone na zaštitu ponuđenu pod tim znakom. Zato i danas roditelji koji se boje Boga i koji Ga ljube treba da zadrže svoju decu pod okriljem zaveta — pod zaštitom onih posvećenih uticaja pod koje nas je Hristos stavio svojom otkupiteljskom krvlju. [162]

Ne prihvataj pozive grešnika, 6. juni

»Sine moj, ako bi te mamili grešnici, ne pristaj. ... Jer nogama svojim trče na zlo, i hite da prolivaju krv.« Priče 1,10.16.

Nije sigurno za onog koji sebe smatra Hristovim sledbe-nikom da se druži sa neodgovomima i nepromišljenima; jer veoma lako počinje da prihvata njihove poglede i da gubi svaki pojam o tome šta znači biti Isusov sledbenik. Naročito sebe čuvaj u ovome — da ne padneš pod uticaj i zavodničku silu onih za koje imaš razloga da zaključiš, na temelju njihovih reči i dela, da nisu u vezi sa Bogom.

Čuj Božji glas: »Sine moj, ako bi te mamili grešnici, ne pristaj! «

Oni koji se nalaze pod vlašću Svetoga Duha moraju da održe budnim svoje sposobnosti za primanje spoljašnjih utisaka; jer je došlo vreme kada će biti stavljeno na probu njihovo poštenje i njihova odanost Bogu i bližnjima. Nemojte dozvoliti ni najmanju nepravdu da biste stekli neku prednost za sebe. Činite drugima, u malome i velikome, kao što biste želeli da drugi čine vama. Bog kaže: »Vi ste moji svedoci!« Vi treba da delujete umesto mene. Kada bi se zavesa mogla povući u stranu, videli biste da celi svemir sa najvećim interesovanjem posmatra one koji prolaze kroz iskušenja. Ako ne popuste neprijatelju, na Nebu je radost. Kad čujete prvi poziv da učinite zlo, uputite molitvu Nebu, a onda se odlučno usprotivite iskušenju da pravite kompromise sa onim što je osuđeno u Božjoj reči. Prvi put kad se iskušenje pojavi, usprotivite mu se tako odlučno da se više nikada ne ponovi. Okrenite leđa onome koji se usudio da vam predloži zle navike. Odlučno okrenite leđa kušaču, govoreći: Moram se osloboditi tvog uticaja; jer znam da ti ne koračaš stopama našeg Spasitelja!

Čak i kad se ne osećate sposobnim da rečima osudite one koji se rukovode pogrešnim načelima, napustite ih. Vaše tiho povlačenje može da učini više nego reči... Imajte hrabrosti da činite ono što je pravo! [163]

Biramo životnog druga koji ljubi Boga, 7. juni

»Hoće li dvojica ići zajedno, ako se ne slože?« Amos 3,3.

Gospod se nije promenio... On je istinit, milostiv, pun sažaljenja, veran u ispunjavanju svoje Reči, i u obećanjima i u pretnjama. Jedna od najvećih opasnosti sa kojima se danas suočavaju pripadnici Božjeg naroda je udruživanje sa bez-božnima; naročito udruživanje u bračnu zajednicu sa nevernima. Kod mnogih ljubav prema ljudima nadmašuje ljubav prema Bogu. Oni čine prvi korak prema otpadu kada se usuđuju da prekrše izričitu Gospodnju naredbu; a potpuni otpad je suviše često konačna posledica. Uvek se pokazivalo da je opasno za ljude kad pokušavaju da sprovedu svoju volju nasuprot Božjim zahtevima. Ipak, nekako ljudi moraju da nauče tešku lekciju da Bog misli ono što kaže! U pravilu, oni koji za svoje drugove i prijatelje biraju osobe koje odbacuju Hrista i gaze Božji zakon, na kraju poprimaju isti duh i um.

Kad bismo poželeli da se uzdignemo do najvišeg moralnog savršenstva, kad bismo odlučili da razvijemo savršeno pobožan karakter, kako pažljivi bismo morali biti u sklapanju prijateljstava, u biranju životnog druga...

Mnogi koji su krenuli u život, imajući pred sobom, na svom ograničenom području, isto tako vedro i izgledno jutro kao i Solomun na svom uzvišenom položaju, pogrešnim i neopozivim uplovljavanjem u bračne vode izgubili su svoju dušu i zajedno sa sobom povukli u propast i druge... Neozbiljni drugovi, u kojima načela nisu uhvatila dubokog korena, odvraćaju srca onih koji su nekad bili plemeniti i istiniti, i priklanjaju ih taštini, pokvarenim zadovoljstvima i ponižavajućim porocima.

Mi uvek moramo pokazivati duboku zainteresovanost za spasenje nepokajanih, moramo pokazivati prema njima duh ljubaznosti i uslužnosti; ali, mi možemo biti sigurni jedino ako za svoje prijatelje biramo samo one koji su Božji prijatelji. [164]

Ne nekoliko omiljenih, već mnogo prijatelja, 8. juni

»U svako doba ljubi prijatelj, i brat postaje u nevolji.« Priče 17, 17.

Naklonost je dobra, ako se mudro poklanja, i zato se mora razumno deliti, na temelju saznanja da je primalac dostojan naklonosti. Šta se može kazati o primanju saveta i pouka? Priče 25,9-12! »Kad si u parbi sa svojim bližnjim, ne otkrivaj tuđe tajne, da te ne izgrdi ko čuje i da ti se kleveta ne vrati. Reči kazane u pravo vreme, zlatne su jabuke u srebmim posudama. Mudrac koji ukorava, uhu je poslušnu zlatan prsten i ogrlica od tanka zlata.« Kada se družimo da bismo pomagali jedni drugima na putu prema Nebu, kada se razgovori vode o božanskim i nebeskim temama, tada vredi razgovarati; ali, kad u razgovoru uzdižemo sebe, kad govorimo o zemaljskim i nevažnim terhama, tada je ćutanje zlato. Poslušno uho će ukor primiti ponizno, strpljivo, spremno da se pouči. Jedino tada su naši razgovori sa drugima na blagoslov, i ispunjavaju ulogu koju im je Bog namenio. Kada se obe strane božanskog naloga ispune, mudri savetodavac ispunjava svoju dužnost, a poslušno uho sluša i dobija blagoslov. Svako druženje koje prihvatimo, bez obzira koliko je ograničeno, širi na nas neki uticaj. Stepen prepuštanja tom uticaju je određen stepenom bliskosti, stalnošću veze, i na-šom ljubavlju i poštovanjem prema onome s kim se družimo.

Vaša dobra volja, vaša nesebična dela, ne smeju biti ograničeni na nekoliko omiljenih prijatelja, već na sve sa kojima se družite. Tako ćete stvarati prijateljstva i veze bliske i trajne prirode; a ono što drugima činite, vama će se uzvraćati.

Putem društvenih odnosa, hrišćanstvo dolazi u dodir sa svetom. Svi oni koji su primili božansko prosvetljenje treba da obasjaju puteve onih koji ne poznaju Svetlost života. [165]

Isus je prijatelj bliži od brata, 9. juni

»Ko ima prijatelja, valja da postupa prijateljski, jer ima prijatelja vernijih od brata.« Priče 18,24.

Vi ćete doživljavati razočarenja, ali, imajte uvek na umu da je Isus, živi, vaskrsli Spasitelj, vaš Otkupitelj, vaš Obnovitelj. On vas voli, i bolje je uživati Njegovu ljubav nego sedeti sa knezovima i biti odvojen od Njega...

Dolazite svakog dana pred Isusa, koji vas voli. Slobodno otvorite svoja srca Njemu. U Njega se nećete razočarati. Nikada nećete naći boljeg savetnika, pouzdanijeg vodiča, sigurnijeg branioca.

U svim svojim nevoljama... vi ste imali najvernijeg Pri-jatelja, koji je rekao: »I evo, ja sam s vama u sve dane do svršetka veka.« (Matej 28,20)

Međutim, koliko puta je Gospod zanemaren zbog društva drugih, ili zbog bezvrednih trica!... Ne smemo se usuditi da dozvolimo da se Njegovo ime još nalazi na našim usnama, dok Njegova ljubav i spomen na Njega umiru u našim srcima. »Pa, dobro!« — kaže hladni, formalni hrišćanin — »ne činimo li time Da Hristos postaje suviše sličan ljudskom biću!« Međutim, Božja Reč traži od nas da prihvatimo upravo takva shvatanja! Upravo nepostojanje takvih praktičnih, određenih pogleda o Hristu, sprečava mnoge da steknu istinsko iskustvo u poznavanju našeg Gospoda i Spasitelja Isusa Hrista. To je razlog što se mnogi boje, sumnjaju i plaču. Njihovi pojmovi o Hristu i planu spasenja su magloviti, suvi i zbrkani... Ako je ikada bilo vreme da je ljudima bila neophodna Hristova prisutnost sa desne strane, onda je to sada, tako da, kada neprijatelj navali kao reka, Duh Gospodnji podigne zastavu nasuprot njemu.

Kako je neizrecivo i dragoceno zajedništvo sa Hristom! Naša je prednost da uživamo takvo zajedništvo, ako to budemo zatražili...

Večno obećanje će se ispuniti na vama da imate Prijatelja koji vam je bliži od brata. [166]

Srećna atmosfera u domu povoljno utiče na zdravlje, 10. juni

»Blago narodu u kojega je Gospod Bog.« Psalam 144,15.

Dom u kome boravi ljubav, u kome nalazi svoj izraz pogledima, rečima, delima, to je mesto u kome i anđeli vole da žive...

Neka sunčeva svetlost ljubavi, radosti, i srećnog zadovoljstva uđe u vaše srce i neka svojim slatkim uticajem prožme ceo dom... Tako stvorena atmosfera biće deci ono što su sunce i vazduh biljnom svetu, unapređujući zdravlje i živahnost uma i tela.

Naučite svoju dušu radosti, zahvalnosti, izražavanju blagodamosti Bogu na Njegovoj velikoj ljubavi kojom nas je ljubio... Hrišćanska radost je prava lepota svetosti.

Dok žalost i brige ne mogu da izleče ni jednu jedinu dušu, mogu da učine velike štete; ali, radost i nada, osvetljavajući puteve naših bližnjih, predstavljaju »život onima koji ih nalaze, i zdravlje svemu telu njihovu«. (Price 4,22)

Majka mora da neguje radosno, zadovoljno, srećno raspoloženje. Svaki napor u tom smeru biće nagrađen i fizičkim blagostanjem i moralnim karakterom njene dece. Radostan duh će unaprediti sreću njene porodice, i u vrlo velikoj meri popraviti njeno sopstveno zdravlje.

Zdravlje mladih zahteva vežbanje, radost i srećnu, prijatnu atmosferu oko njih, da bi se razvilo fizičko zdravlje i skladan karakter.

Kao od dece videla, Bog očekuje od nas da negujemo radostan, srećan duh, da bismo mogli upućivati hvale Njemu koji nas je pozvao iz tame u svoje čudesno videlo. [167]

Zdravlje i sreća su posledice rada, 11. juni

»Kad te blagoslovi Gospod Bog tvoj u svakoj letini tvojoj i u svakom poslu ruku tvojih; i budi veseo.« 5. Mojsijeva 16,15.

Vemim ispunjavanjem dužnosti u domu, prihvatanjem mesta na kojem možete da pružite najviše, bez obzira koliko je to mesto skromno i jednostavno, zaista ćete se oplemeniti. Ovaj božanski uticaj vam je neophodan. U njemu se krije mir i sveta radost. On ima moć da leči. Tako će se neprimetno i neosetno ublažiti rane duše, pa čak i patnje tela. Duševni mir, koji je posledica čistih i svetih pobuda i dela, nagnaće na slobodan i živahan porast aktivnosti sve organe tela. Unutrašnji mir i savest oslobođena svega što bi vređalo Boga, osnažiće i oživeti intelekt, kao rosa koja kaplje sa nežnih biljaka. Volja se tako pravilno usmerava i kontroliše, postaje čvrsta i neizopačena. Razmišljanja postaju prijatna zato što su posvećena. Vedrina uma koju možda imate, donosi blagoslov svima sa kojima se družite... Što snažnije osećamo ovo nebesko spokojstvo, ovu smirenost uma, ona se sve vise povećava. To je jedno živahno, živo zadovoljstvo koje ne guši moraine snage, već ih budi i navodi na povećanu aktivnost. Savršeni mir je karakteristika Neba koju imaju anđeli.

Deca i mladi nikada neće osetiti mir i zadovoljstvo dok vernim izvršavanjem domaćih dužnosti ne donesu olakšanje malaksalim rukama i umomom srcu i umu majke... Oni koji zanemaruju nošenje dela odovomosti u domu su oni koji pate zbog usamljenosti i nezadovoljstva; samo zato što nisu shvatili istinu da su oni koji su srećni — srećni baš zbog toga što učestvuju u svakodnevnom obavljanju uobičajenih poslova.

Pravilno usmereni rad je upravo ono što im je neophodno da bi postali snažni, živahni, radosni, srećni i sposobni da se hrabro suoče sa različitim nevoljama kojih je pun ovaj život. [168]

Sreća i zdravlje u aktivnostima izvan doma, 12. juni

»Kako je mnogo dela tvojih, Gospode! Sve si premudro stvorio, puna je Zemlja blaga tvojega.« Psalam 104,24.

Život u slobodnoj prirodi u ljudima, ženama i deci razvija želju da budu neporočni i otvoreni. Pod uticajem oživljavajućih, okrepljujućih, životodavnih svojstava velikih prirodnih zdravstvenih riznica, funkcije tela jačaju, intelekt se budi, mašta razvija, duh snaži. Um postaje spreman da ceni lepote Božjeg sveta.

Čist vazduh ima u sebi zdravlje i život. Kad ga udišete, oživljujuće deluje na ceo organizam.

Sama po sebi, lepota prirode odvraća dušu od greha i svetovnih privlačnosti i vodi je neporočnosti, miru i Bogu.

Upravo zato je obrađivanje zemlje dobar posao za decu i mlade. On ih dovodi u neposredan dodir sa prirodom i Bogom prirode... Za nervoznu decu i omladinu... on je naročito koristan. Zdravlje i sreća kriju se u proučavanju prirode; utisci koje mladić na taj način stiče neće izbledeti iz njegovog sećanja, jer će biti udruženi sa onim što se neprestano nalazi pred njegovim očima.

U svetu prirode, Bog je u ruke sinova čovečjih stavio ključ kojim se otvaraju riznice Njegove Reči. Nevidljivo je prikazano vidljivim; božanska mudrost, večna istina, beskrajna milost, sve se to može shvatiti uz pomoć onog što je Bog stvorio... Bog je ovaj svet stvorio lepim, zato što uživa u našoj sreći.

Da bi deca i mladi bili zdravi, radosni, živahni, pravilno razvijenih mišića i mozga, moraju mnogo vremena da provode na svežem vazduhu i usvoje pravilno postavljen program rada i zabave.

Prava sreća se nalazi, ne u popuštanju oholosti i udob-nostima, već u zajedništvu sa Bogom posredstvom dela stvaranja. [169]

Čuvanje živog mehamzma, 13. juni

»Ljubazni, molim se Bogu da ti u svemu bude dobro, i da budeš zdrav, kao što je tvojoj duši dobro!« 3. Jovanova 2.

Pravilno služenje sopstvenim organizmom je najdragocenije znanje koje se može steći. Mi se ne smemo baviti intelektualnim radom i tu stati, ili ulagati fizičke napore i ne činiti ništa drugo; moramo se na najbolji način služiti svim različitim delovima od kojih se sastoji ljudski mehanizam — mozgom, kostima, mišićima, glavom i srcem.

U pravilnu upotrebu sopstvenog organizma uključen je i ceo krug obaveza prema samom sebi, prema svetu i prema Bogu. Zatim, treba da se uspostavi pravilan odnos između upotrebe fizičkih i mentalnih snaga. Svako delo crpe svoju vrednost iz pobuda koje su do njega dovele. Ako pobude nisu uzvišene, neporočne, nesebične, um i karakter nikad neće biti pravilno uravnoteženi...

Vi ste Gospodnji, jer vas je On stvorio. Njegovi ste i otkupljenjem, jer je za vas dao svoj život... Čuvajte svaki deo živog mehanizma, da biste ga mogli upotrebiti za Gospoda. Sačuvajte ih za Njega. Vaše zdravlje zavisi od toga koliko se pravilno služite svojim telesnim organizmom. Nemojte zloupotrebljavati nijedan jedini deo sposobnosti koje ste dobili od Boga, fizičkih, mentalnih ili moralnih. Sve se vaše navike moraju staviti pod upravu uma koji se pokorio Božjoj vlasti.

Ako mladi ljudi i mlade žene žele da uzrastu do pune mere rasta Isusa Hrista, moraju se razumno ponašati prema samima sebi... Nezdrave navike na bilo kojem području — kasno odlaženje u postelju uveče, kasno ustajanje iz postelje ujutro, brzo jedenje — sve se to mora pobediti. Sažvaćite temeljito svoju hranu. Neka ne bude užurbanog jedenja. Neka vam sobe budu dobro provetrene i danju i noću, bavite se korisnim fizičkim radom... Pravilno se služite svojim sposobnostima u punoj meri, u najkorisnijem radu, održavajući zdravlje svih organa, tako čuvajući svaki organ da um, mišići i kosti mogu usklađeno da deluju i tako obave najdragoceniju službu za Boga. [170]

Promišljene navike obezbeđuju dobro zdravlje, 14. juni

»Jer ću te isceliti, i rane ću ti izlečiti, govori Gospod.« Jeremija 30,17.

Um se ne iscrpljuje niti slama tako često zbog marljivog rada ili napomog učenja kao zbog uzimanja neodgovarajuće hrane u neodgovarajuće vreme, zbog nemamog odnosa prema zakonima zdravlja... Neredovnost u jedenju i spavanju iscrpljuju mentalne snage. Apostol Pavle objavljuje da onaj koji želi da zadovolji visoka merila pobožnosti mora da bude umeren u svemu. Jedenje, pijenje i odevanje, sve to ima neposredan uticaj na duhovno napredovanje.

Zdravlje je blagoslov koji samo retki znaju da cene... Mnogi jedu u svako doba, ne obazirući se na zakone zdravlja. I tada tromost obuzima njihov um. Kako bi ljudi mogli biti nagrađeni božanskim prosvetljenjem kad su tako nepouzdani u svojim navikama, tako odbojni prema svetlosti koju im je Bog dao na tom području... Život je sveti zalog, i samo nas Bog može osposobiti da ga održimo i upotrebimo na Njegovu slavu. Sigurno će Onaj koji je oblikovao predivnu strukturu našeg tela uložiti i naročitu brigu da ga održi u redu, samo ako se ljudi ne budu tome suprotili.

Zdravlje, život, sreća posledice su poslušnosti fizičkim zakonima koji upravljaju telom. Ako je naša volja i naš um u skladu sa Božjom voljom i Božjim putem, ako činimo ono što je ugodno našem Stvoritelju, On će održavati ljudski organizam u dobrom stanju, obnoviti njegove moraine, mentalne i fizičke sposobnosti da bi preko nas mogao da deluje sebi na slavu... Ako budemo sarađivali sa Njim u tom delu, zdravlje i sreća, mir i korisnost, biće sigurne posledice.

On nije umro za nas da bismo mogli postati robovi zlih navika, već da bismo postali sinovi i kćeri Božje, da bismo služili Njemu svim snagama svoga bića.

Moji dragi mladi prijatelji, napredujte korak po korak, sve dok sve vaše navike ne budu dovedene u sklad sa zakonima života i zdravlja. [171]

Moramo biti čisti spolja i iznutra, 15. juni

»I pokropiću vas vodom čistom, i bićete čisti; ja ću vas očistiti od svih nečistota vaših i od svih gadnih bogova vaših.« Jezekilj 36,25.

Da bi Izrailj bio prihvatljiv u Božjim očima, narodne sta-rešine su morale da obraćaju strogu pažnju na zdravstveno i higijensko stanje vojske, čak i u trenucima kad je vojska polazila u boj. Svaka duša, od vrhovnog zapovednika do poslednjeg vojnika, bila je svetim pravilom obavezana da čuva svoju čistoću i čistoću svoje okoline; zato što su Izrailjci bili izabrani da budu naročiti Božji narod. Oni su bili zavetovani Bogu da budu sveti i u telu i u duhu. Nisu smeli da budu nepažljivi, da zanemaruju svoje lične dužnosti. Na svakom području morali su biti čisti. Nisu smeli dozvoliti da u njihovoj blizini bude bilo šta neuredno ili nezdravo, ništa što bi uprljalo čistoću atmosfere.

Deset zapovesti, koje je Gospod izgovorio na Sinaju, ne mogu da stanuju u srcima neurednih ljudi, koji gaje prljave navike. Ako stari Izrailjci nisu smeli ni da slušaju objavljivanje tog svetog Zakona, ukoliko nisu poslušali Gospodnja uputstva i oprali svoju odeću, kako bi taj isti sveti Zakon mogao biti uklesan u srca onih koji sami nisu čisti, čija je odeća prljava, kuća neuredna? To je nemoguće!

Nebo je čisto i sveto mesto. Bog je čist i svet. Svi koji dolaze pred Njega moraju da poslušaju Njegova uputstva, i održe svoje telo i odeću u neporočnom, čistom stanju, po-kazujući tako poštovanje prema samima sebi i prema Bogu. I srce mora biti posvećeno. Oni koji ispunjavaju Božju volju neće osramotiti Njegovo sveto ime dolazeći pred Njega prljavih srca i neuredne odeće. Bog sve to vidi. On beleži spremnost srca, misli, čistoću... onih koji dolaze da Mu se poklone.

Anđeli stoje pod utiskom svega što vide u okolini Božjeg naroda. [172]

Danilo blagosloven zato što je izabrao najbolje, 16. juni

»I posle deset dana lica im dođoše lepša i mesnatija nego u svih mladića koji jeđahu carsko jelo.« Danilo 1,15.

Mladima mora biti omogućeno da svoja srca potpuno predaju Gospodu; da Boga proslave i svojom snagom. Bog će tada proslaviti njih dajući im znanje i mudrost. Tako je učinio Danilo na vavilonskom dvoru, ostajući veran načelima usred pokvarenosti neznabožaca. »Ali Danilo naumi da se ne skvrni obrokom jela careva i vinom koje on pijaše.« (Danilo 1,8)

Danilo i njegovi drugovi nisu znali kakve će posledice izazvati njihova odluka; znali su samo da ih ona može stajati života; ali su odlučili da idu putem stroge umerenosti čak i na dvoru raskalašnog Vavilona.

Na primeru Danila i njegovih drugova u Vavilonu vidimo da ne možemo da zadovoljimo merilo koje, po Gospodnjoj volji, moraju da zadovolje Njegova deca, ako ispovedamo neku olaku, prilagodljivu religiju koja odbacuje načela i priznaje vladavinu okolnosti. Mladi koji žele da služe Bogu na Nebu ne mogu da se pridružuju svetovnim zabavama, jedu luksuzne poslastice koje oduzimaju snagu, ili piju jaka pića zato što su ih pred njih stavili ugledni i bogati ljudi u svetu, koje se boje da uvrede odbijanjem njihove naklonosti. Možda smatraju da im je ukazana naročita čast i da lepo ponašanje zahteva da prihvate ukazane prednosti; ali, vernost Bogu mora da bude stavljena na prvo mesto, strah da ne uvredi Gospoda Boga nebeskog treba da prožima hrišćanina. Vavilonski car je smatrao da ukazuje veliku čast Danilu i njegovim drugovima; ali, oni su više poštovali Božje zapovesti od carske naklonosti... Bog je pohvalio Danila i On će pohvaliti svakog mladića koji krene smerom kojim je Danilo krenuo u želji da proslavi Boga. [173]

Odlučili smo da ugađamo Bogu a ne sebi, 17. juni

»I onaj koji me posla sa mnom je; ne ostavlja Otac mene sama, jer ja svagda činim što je njemu ugodno.« Jovan 8,29.

Da je tako odlučio, Hristos je mogao da provodi svoje dane u svetu koji bi sam sebi oblikovao, u opuštenosti i obilju, zahtevajući da dobije sva zadovoljstva i uživanja koja svet može da pruži. Ali, On nije razmišljao o svojoj udobnosti. Nije živeo da ugodi sebi, već da čini dobro, da svojim blagoslovima obasipa druge.

Nema pomoći čoveku, ženi ili detetu koji neće da čuju i poslušaju glas dužnosti; jer je glas dužnosti glas Božji. Oči, uši, i srce čoveka će postati potpuno neosetljivi ako ljudi i žene odbijaju da poslušaju božanski savet, i biraju sebi puteve na kojima će najbolje zadovoljiti sebe.

Čovek ili žena koji napuste mesto koje im je Gospod odredio, da bi ugodili svojim sklonostima, da bi ispunili svoje planove, doživljavaju razočarenja, jer biraju svoje umesto Božjih puteva...

Naš nebeski Otac je naš Vladar, i mi se moramo pokoriti Njegovoj disciplini. Mi smo članovi Njegove porodice. On ima pravo na našu službu... Mi ne smemo istraživati kako da nametnemo svoju volju, već Božje puteve i Božju volju... Ljudska bića mnogo trpe zato što skreću sa puta koji im je Bog odredio. Oni hode obasjani vamicama vatre koju su sami sebi zapalili, a neizbežne posledice su nevolja, nemir i tuga, iako se sve to moglo ižbeći da su se pokorili Božjoj volji... Koji god put da Bog izabere za nas, koju god stazu da odredi našim stopama, to će biti jedini sigurni put, jedina sigurna staza...Očima vere, pokoravajući se kao poslušna deca, moramo gledati Boga, slediti Njegovo vođstvo, i teškoće će nestati. Obećanje glasi: »Urazumiću te, i pokazaću ti put kojim da ideš!« (Psalam 32,8) [174]

Sve činimo u Isusovo ime, 18. juni

»I sve što god činite, rečju ili delom, sve činite u ime Gospoda Isusa Hrista, hvaleći Boga i Oca krozanj.« Kološanima 3,17.

Gospod zahteva od svakog ljudskog oruda da učini najviše što može, i oni koji zaista učine najviše što mogu zadobiće najveće lično zadovoljstvo, a doneće i najveće zadovoljstvo onima koji su se o njima starali. Mladi moraju da shvate da im je neophodno duboko duhovno iskustvo. Neki površni rad neće im biti ni od kakve koristi. Vi svetlost Božje Reči morate uneti u svoje srce, da biste je mogli pretraživati sa upaljenim žiškom...

Kad se međusobno družite, možete pružiti pomoć i biti na blagoslov jedni drugima ako se okružite božanskim uticajem; ali, neki imaju teške nedostatke koji uzimaju sve više maha i koji će, ako ih ne savladaju, isterati Božjeg Duha iz njihovog srca... Biblijska religija nije samo jedan uticaj među mnogima, već je to najviši uticaj, koji prožima i savlađuje sve ostale uticaje. Biblijska religija mora da zadobije upravu nad životom i ponašanjem. Ona ne sme da bude kao boja koja se nanosi tu i tamo na platno, već svojim uticajem mora da prožme ceo život, kao da se celo platno potopilo u boju i da je svako vlakno dobilo duboki, stalni, neizbledivi ton. Gospod će vam pomoći da razumete sve praktične biblijske istine onda kad ih unesete u svoj svakodnevni život. Načela istine moraju se ispunjavati u vašem praktičnom iskustvu, u onome što spada u svakodnevni život.

Čak i u manjim dužnostima običnog života, mi stalno treba da rastemo u milosti, nadahnuti uzvišenim i svetim pobudama, jaki zato što one potiču od Onog koji je dao svoj život da bi u nama razbudio želju da budemo savršeno uspešni u oblikovanju hrišćanskog karaktera.

Kad Hristova religija deluje, ona obasjava i ulepšava svaku pojedinost u životu radošću višom od zemaljske i mirom većim od zemaljskog. [175]

Rekreacija koja donosi radost, 19. juni

»Pa će se radovati svi koji se u tebe uzdaju; doveka će se veseliti koje ti zaklanjaš; dičiće se koji ljube ime tvoje.« Psalam 5,11.

Neprijatelj pravednosti pripremio je svakovrsna uživanja za mlade u svim okolnostima u životu; i ona se ne nude jedino u prenatrpanim gradovima, već na svakom mestu koje je naseljeno ljudskim bićima. Sotona uživa da mlade regrutuje u svoje redove kao svoje vojnike. Arhineprijatelj dobro zna sa kakvim materijalom ima posla; i on je pokazao svoju paklenu mudrost u izmišljanju običaja i zadovoljstava za mlade kojima bi njihovu ljubav odvojio od Isusa Hrista. Raznovrsne društvene zabave donele su propast hiljadama i desetinama hiljada onih, koji bi, da nije bilo tih primamljivosti, i dalje bili poslušna deca, puna poštovanja prema roditeljima, poštena, neporočna i plemenita u svojim namerama i karakteru.

Kad bi Hristos došao na skupove onih koji su obuzeti svojim igrama i plitkim zadovoljstvima, da li bi se svečana melodija Njegovog glasa mogla čuti kako izriče blagoslov i govori: »Mir kući ovoj« ? Koliko bi Spasitelj sveta uživao u tim prizorima razdraganosti i razuzdanosti?

Oholost i ambicija nikad nisu zadovoljni, ali će oni koji su istinski mudri naći prava i oplemenjujuća zadovoljstva na izvorima uživanja koje je Bog svima stavio nadohvat ruke.

Prednost je i dužnost hrišćana da se trude da osveže svoj duh i ojačaju svoja tela nevinom rekreacijom, sa namerom da svoje fizičke i umne snage upotrebe na slavu Božju. Naša rekreacija ne sme da se sastoji od prizora besmislene razdraganosti, koja uzima oblik ludiranja. Mi rekreaciju možemo obavljati na takav način da bude od koristi i na blagoslov onima sa kojima se družimo, da i nas i njih pripremi da uspešnije obavljamo dužnosti koje kao hrišćani imamo... Hristova religija raduje i oplemenjuje svojim uticajem. [176]

Dobre knjige oplemenjuju um, 20. juni

»Blago onome koji čita!« Otkrivenje 1,3.

Mi smo usvojili običaj da čitamo poučne i zanimljive knjige, zajedno sa Biblijom, .u našem porodičnom krugu, i naša deca su uvek bila srećna zbog te razonode. Na taj način smo unapred sprečavali pojavljivanje nemirne želje da budu napolju na ulici sa svojim mladim drugovima, a istovremeno negovali kod njih ukus za pametno čitanje... Knjige Duha proroštva trebalo bi da budu u svakoj porodici, i trebalo bi ih glasno čitati u porodičnom krugu... Svedočanstva sadrže pouke koje zadovoljavaju potrebe svih, i roditelja i dece. Ako bi se te knjige čitale glasno celoj porodici, i deca i roditelji imali bi koristi od njihovih saveta, opomena i ukora... Neka se vreme posveti čitanju Biblije i drugih zanimljivih knjiga koje će širiti znanje i usađivati prava načela. Neka najbolji čitač dobije zadatak da glasno čita, dok će se drugi članovi porodice baviti nekim korisnim radom. Tako te večeri u domu mogu postati i prijatne i korisne.

Deci je neophodno prikladno čitanje, koje će obezbediti zabavu i rekreaciju, a neće obeshrabrivati um niti umarati telo.

Većina dece i omladine ima dosta literature; i ako je mi ne izaberemo za njih, oni će je sami birati. Oni mogu da pronađu razornu vrstu literature na svakom koraku i da je brzo zavole; ali, ako ih snabdemo neporočnom i dobrom knjigom, u njima će se razviti ukus za takvo čitanje.

Vežbajući se da činimo dobro, razvijamo u srcu odvratnost prema svemu što je nisko, jeftino i neuredno.

Neporočna, zdrava literatura će umu biti ono isto što je zdrava hrana telu. Na taj način ćete postati otpomiji prema iskušenjima, usvojiti dobre navike i upravijati se prema dobrim načelima. [177]

Dobra muzika je blagoslov, 21. juni

»Služite Gospodu veselo, idite pred lice njegovo pevajući.« Psalam 100,2.

Neka se u domu čuje pevanje pesama koje su prijatne i čiste, i biće manje reči osude, a više radosti i nade i veselja... Kao deo verske službe, pevanje je isto toliko deo bogosluženja koliko i molitva. U stvari, mnoge pesme su molitve.

Užasnuta sam što na sve strane zapažam neozbiljnost mladih ljudi i mladih žena koji tvrde da veruju u istinu... Oni imaju oštro uho za muziku, a sotona dobro zna koje organe treba da upotrebi da bi razdrmao, privukao i zabavio um, tako da Hristos postane nepoželjan... Svečane odgovornosti počivaju na mladima, ali ih oni olako shvataiu. Uvođenje muzike u domove, umesto da podstakne na duhovnost i svetost, postalo je sredstvo da se um odvrati od istine. Neozbiljne pesme i popularna laka modema muzika izgleda da zadovoljavaju njihov ukus. Muzički instrumenti su zauzeli vreme koje je trebalo da bude posvećeno molitvi. Muzika, kad se ne zloupotrebljava, veliki je blagoslov; ali, kada se pogrešno upotrebi, postaje strašno prokletstvo.

Šta će vam koristiti što ste bili obrazovani i obučeni u umetnosti muzike, a ipak nikad niste naučili da pevate novu pesmu? Čemu će vam sve to vežbanje poslužiti, ako niste bili prikladno uvežbani da budete članovi Gospodnje porodice, sinovi i kćeri Božje?

Niko u čijem srcu stanuje Spasitelj neće Ga osramotiti pred drugima izvlačeći iz muzičkih instrumenata tonove koji odvlače um od Boga i Neba i priklanjaju ga onom što je neozbiljno i obično.

Muzika je bila stvorena da služi u svete svrhe, da uzdiže misli prema onom što je čisto, plemenito i uzvišeno, da u duši budi pobožnost i zahvalnost Bogu.

Dok Gospodnja vojska radnika ovde dole peva svoje pesme hvale, nebeski hor joj se pridružuje u slavljenju, upućujuči hvalu Bogu i Njegovom Sinu. [178]

Svetost u svakom razgovoru, 22. juni

»Nego po svecu koji vas je pozvao, i vi budite sveti u svemu življenju.« 1. Petrova 1,15.

Kad je srce očišćeno i oplemenjeno, pripremljeno da bude stan Svetog Duha, i jezik će biti posvećen, i na slavu Bogu... Vi možete okružiti svoju dušu atmosferom koja će biti slična povetarcu iz nebeskog Edema. Otvorite svoje srce Gospodu Isusu. Stražite nad svojim jezikom. Nemojte dozvoliti svom jeziku da besciljno luta područjem ismejavanja i ruganja. To su znaci da je vašem srcu neophodno čišćenje od nagomilane prljavštine.

Naše reči otkrivaju stanje našeg srca; i, bez obzira govorimo li malo ili mnogo, naše reči izražavaju karakter naših misli. Karakter čoveka se može prilično tačno proceniti po prirodi njegovih razgovora. Zdrave, istinite reči odjekuju na pravi način.

Naučite sebe da koračate sa prijatnim izrazom lica, da u svoj glas unesete što je više moguće blagosti i melodičnosti.

Glas i jezik su dar od Boga i, kad se pravilno upotrebljavaju, postaju snaga za Boga. Reči mnogo znače. One mogu da izražavaju ljubav, odanost, hvalu, melodiju za Boga, ili mržnju i osvetu. Reči otkrivaju osećanja srca. One mogu biti miris života za život ili smrti za smrt. Jezik je svet blagoslova, ili svet bezakonja.

Za neke se videlo da su se posle svakodnevnih razgovora sa Bogom vraćali odeveni Hristovom krotošću. Njihove reči nisu bile slične razomoj oluji, koja lomi sve pred sobom; već su slatko silazile sa njihovih usana. Oni su sejali seme ljubavi i ljubaznosti uzduž svoga puta, najvećim delom nesvesno, zato Sto je Hristos živeo u njihovom srcu. Njihov uticaj osećao se daleko više nego što se misli.

Iz posvećenih srca i usana će teći ljubazne, nežne reči, pune sažaljenja. [179]

Srećan subotni dan bogosluženja i odmora, 23. juni

»Šest dana radi, a sedmi dan, koji je subota za počivanje, neka bude sveti sabor, ne radite nijednoga posla; subota je Gospodnja po svim stanovima vašim.« 3. Mojsijeva 23,3.

Šta god da traži od nas, Bog vraća ponovo, obogaćeno, preo-braženo Njegovom slavom...

Subota i porodica su kao ustanove na isti način utemeljene u Edemu i po Božjoj nameri su nedeljivo povezane. Toga dana, više nego ikojeg drugog, nama je moguće đa živimo edemskim životom. Po Božjem planu članovi porodice trebalo je da budu udruženi u radu i proučavanju, u bogosluženju i rekreaciji, otac kao sveštenik porodice, a otac i majka zajedno kao učitelji i drugovi svoje dece. Međutim, posledice greha, menjajući uslove života, u velikoj meri onemogućile su ovo druženje. Često otac jedva da vidi lica svoje dece u toku sedmice. Njemu je skoro potpuno uskraćena prilika da se druži sa njima i da ih poučava. Ali, Božja ljubav postavila je granice zahtevima rada. Nad Subotom Bog je uzdigao svoju milostivu ruku. U toku tog svog dana On je porodici pružio priliku da uspostavi zajedništvo s Njime, sa prirodom i međusobno.

Pošto je Subota uspomena na stvaralačku moć, to je dan iznad svih ostalih, dan kada treba da se upoznamo sa Bogom preko Njegovih dela... Blago ocu i majci koji mogu da poučavaju svoju decu iz Božje pisane Reči, ilustrujući svoje reči poukama sa otvorenih stranica knjige prirode; koji mogu da se okupe ispod zelenog drveća, na čistom vazduhu, da proučavaju Reč i pevaju hvale nebeskom Ocu!

Takvim druženjem roditelji mogu da vežu svoju decu uz svoje srce, time i uz Gospoda, vezama koje se nikad neće prekinuti.

Subota mora da postane tako zanimljiva našim porodicama da se njen povratak svake sedmice pozdravlja radosnim usklicima. [180]

Prihvatili smo videlo koje nam Bog salje, 24. juni

»Pošalji videlo svoje i istinu svoju, neka me vode, i izvedu na svetu goru tvoju i u dvorove tvoje.« Psalam 43,3.

Gospod Isus je došao na našu Zemlju pun milosti, života i svetlosti, spreman da spase sve koji dođu k Njemu. Ali, On nikoga ne može da spase protiv njegove volje. Bog ne primorava ničiju savest; On ne muči čovekovo telo da bi ga naterao da se pokori Njegovom zakonu. Svi takvi postupci spadaju u sotonin način postupanja...

Gospod je objavio da grešniku nudi prednost da sarađuje sa Bogom. On daje svetlost, nudi dokaze za svoju istinu. On jasno iznosi svoje zahteve, prepušta grešniku da odluči hoće li prihvatiti istinu, primiti snagu i milost da ispuni sve uslove, i tako naći odmor u dragovoljnoj službi Isusu Hristu, koji je platio cenu za naše otkupljenje. Ako grešnik okleva, ako propusti da prihvati svetlost koja je obasjala njegov um i pokrenula osećanja njegove duše, ako odbije da pokaže poslušnost Bogu, svetlost postaje sve slabija, ima sve manje i manje sile, i konačno nestaje sa vidika. Oni koji propuste da prihvate prve zrake svetlosti, neće poslušati ni mnogo snažnije dokaze istine. Ako nežni Božji pozivi ne nađu odaziv u srcu grešnika, prvi utisci koje je istina ostavila u njegovom umu gube svoju snagu i on konačno ostaje u tami. Poziv je pun ljubavi. Svetlost je isto tako blistava kad je on konačno odbije kao i kad je prvi put obasjala njegovu dušu; ali, odbijanjem svetlosti, njegova duša se ispunjava tamom, ne shvatajući opasnost odbacivanja svetlosti. Hristos kaže takvoj duši: »Još je malo vremena videlo s vama.« (Jovan 12,35)

Danas utvrdite svoju službu i svoj izbor! Petar nam ispo-stavlja najbolju polisu životnog osiguranja na svetu. On kaže: »Da vam se umnoži blagodat i mir...budući da su nam sve božanstvene sile njegove, koje trebaju k životu i pobožnosti, darovane poznanjem Onoga koji nas pozva.« (1. Petrova 1,2; 2. Petrova 1,3) [181]

Božanska mudrost, 25. juni

»Jer je bolja mudrost od dragoga kamenja, i što je god najmilijih stvari ne mogu se izjednačiti s njom.« Priče 8,11.

I da nikada nisu dimuli zabranjeno drvo, Gospod bi Adamu i Evi dao znanje — znanje na kojem ne bi počivalo prokletstvo greha, znanje koje bi im donelo večnu radost. Jedino znanje koje su stekli svojom neposlušnošću bilo je poznavanje greha i njegovih posledica...

Iz veka u vek, radoznalost je navodila ljude da traže drvo znanja; i često su, kao i Solomun u svom istraživanju, misleći da beru najvažnije plodove, dolazili do zaključka da je sve taština i muka duhu kad se uporedi sa poznavanjem prave svetosti koja im može otvoriti vrata Božjeg Grada. Ljudska ambicija je čeznula za znanjem koje donosi slavu, uzvišenje i nadmoć. Upravo na tom području sotona je obrađivao Adama i Evu sve dok Božje naredbe nisu bile zaboravljene i tako otpočelo njihovo obrazovanje pod upravom oca laži, obrazovanje koje je trebalo da im donese znanje koje im je Bog uskratio.

Prava mudrost je riznica isto tako trajna kao večnost. Mnogi od takozvanih svetovnih mudraca mudri su jedino u svojim očima. Zadovoljni prikupljanjem svetovne mudrosti, nikad nisu ušli u Božji vrt, da bi se upoznali sa riznicama znanja Njegove svete Reči. Iako sebe smatraju mudrima, oni su prave neznalice kad je reč o mudrosti koju moraju da imaju svi koji žele da naslede večni život... Neobrazovan čovek, ako poznaje Boga i Isusa Hrista, ima trajniju mudrost od najobrazovanijeg čoveka koji prezire Božje savete.

Božanska mudrost treba da bude žižak na vašem putu... Sve što se može izrešetati biće izrešetano; ali ukorenjeni i utemeljeni u istini, vi ćete nastavati sa onim što se ne može izrešetati... [182]

Istinska lepota, 26. juni

»Neka bude dobra volja Gospoda Boga našega s nama.« Psalam 90,17.

Svima nam je zajedničko da smo prirodno skloniji sen-timentalnosti nego praktičnosti. Imajući u vidu upravo ovu činjenicu, važno je da roditelji pri vaspitanju svoje dece usmere i uvežbaju njihov um da voli istinu, dužnost, samoodricanje, da razvije plemenitu samostalnost, da odluči da će ostati uz pravdu iako je većina izabrala zlo...

Ako mladi sačuvaju zdravu konstituciju i prijatan tem-perament, imaće istinsku lepotu koju će moći da nose s bo-žanskom ljupkošću. I tada neće osećati nikakvu potrebu da se na veštački način ukrašavaju, jer su takvi ukrasi uvek dokaz nedostajanja unutrašnjeg nakita prave moraine vrednosti. Lep karakter ima vrednost u Božjim očima. Takva lepota će privlaćiti, a neće zavoditi. Takva privlačnost je živa boja koja nikad ne bledi.

Čista Isusova religija zahteva od svojih sledbenika jed-nostavnost prirodne lepote i uglađenost prirodne prefinjenosti i uzvišene neporočnosti, umesto one veštačke i lažne.

Postoji ukras koji nikada neće propasti, koji će unaprediti sreću svih koji se u ovom životu nalaze oko nas, a sijaće nepotamnelim sjajem i u besmrtnoj budućnosti. To je ukras krotkog i poniznog duha... O, kako je mala vrednost zlata ili bisera, ili skupe odeće, kad se uporedi sa Hristovom ljupkošću! Prirodna ljupkost se krije u skladu, ili u harmoničnoj usklađenosti delova jednog s drugim; ali, duhovna ljupkost je uskladenost ili sličnost naše duše sa Isusom. To će onog koji je ima ućiniti dragocenijim od finoga zlata, čak i zlata ofirskoga. Hristova ljupkost je zaista neprocenjivi ukras. Ona uzdiže i oplemenjuje onoga koji je ima i odražava zrake slave prema drugima, privlačeći ih Izvoru svetlosti i blagoslova. [183]

Poštenje, 27. juni

»I promišljajući za dobro ne samo pred Bogom, nego i pred ljudima.« 2. Korinćanima 8,21.

U svim poslovnim transakcijama, mi moramo dozvoliti da videlo sija jasnom svetlošću. Ne sme biti lukavosti u po-stupanju. Sve se mora obavljati sa najvećim poštenjem. Bolje se pomiriti sa nekim materijalnim gubitkom, nego steći nekoliko novčića uz pomoć lukavosti. Na kraju će se pokazati da ništa nismo izgubili poštenim postupanjem. Mi moramo da živimo po Božjem zakonu u ovom svetu, da usavršimo svoj karakter po ugledu na božanski. Celokupno poslovanje, sa onima koji su u veri i sa onima koji nisu u veri, mora se obavljati po načelima poštenja i pravde. Sve se mora posmatrati u svetlosti Božjeg zakona, sve se mora činiti bez prevare, bez dvoličnosti, bez ikakvog traga lukavosti.

Za vavilonski plašt i bezvrednu količinu zlata i srebra Ahan je pristao da proda sebe na zlo, da na svoju dušu navuče Božje prokletstvo, da proćerda svoje pravo na bogate posede u Hananu, da izgubi sve izglede u budućnosti, besmrtno nasledstvo u obnovljenoj Zemlji. Zaista je strašnu cenu platio za svoje zlosrećne dobitke!

Postupaj pošteno i pravedno u ovom sadašnjem zlom svetu. Neki će se držati poštenja ako vicjle da njime neće dovesti u opasnost svoje zemaljske interese; ali, imena svih koji polaze od tog pravila biće izbrisana iz knjige života.

Strogo poštenje se mora negovati. Kroz ovaj svet možemo proći samo jednom; ne možemo se vratiti da ispravimo bilo koju grešku i zbog toga se svaki pokret mora činiti u strahu Božjem i uz pažljivo razmišljanje...

Kad Bog bude prikupljao svoje dragulje, tada će istiniti, iskreni, pošteni, biti Njegovi izabranici, Njegovo blago. Anđeli takvima pripremaju krune; svetlost sa Božjeg prestola će se odražavati u svem svom sjaju sa tih zvezdama ukrašenih dijadema. [184]

Poverljivost, 28. juni

»Pomnjivost će paziti na te, razum će te čuvati: « Priče 2,11.

Svojim biranim rečima i doslednim načinom delovanja, svojom odgovornošću, svojom iskrenom pobožnošću, treba da jasno objavimo svoju veru, odlučni da Hristos mora da sedi na prestolu hrama naše duše; treba da položimo svoje sposobnosti pred Njegove noge da se bez ograničenja upotrebe u Njegovoj službi... Neka zakon našeg života, od kojeg nas nikakvo iskušenje ili interes neće navesti da skrenemo, postane želja da proslavimo Boga.

U ovom užurbanom vremenu, punom pokvarenosti, nismo sigurni ako se ne čuvamo. Vrlina i skromnost se retko sreću. Pozivam vas, kao Hristove sledbenike, koji ste prihvatili uzvišeno zvanje, da gajite dragoceni, neprocenjivi dragulj skromnosti. To će sačuvati vrlinu.

Svetost srca nikad neće navesti na nečista dela... Istina nebeskog porekla nikad ne degradira onoga koji je prima... suprotno tome, ona posvećuje vernika, profinjuje njegov ukus, uzdiže ga i oplemenjuje, dovodi ga u usku vezu sa Isusom. Navodi ga da poštuje nalog apostola Pavla da se uzdržava od svega što makar liči na zlo, da »se ne huli na vaše dobro«. (Rimljanima 14,16)

To je tema o kojoj moramo da razmišljamo. Moramo se čuvati greha ovog izopačenog vremena. Moramo se držati daleko od svega što bi moglo biti protumačeno kao neprikladna familijarnost. Bog to osuđuje. To je zabranjeno tlo, i nesigurno je na njega stupiti svojom nogom. Svaka reč i svako delo treba da uzdižu, pretapaju i oplemenjuju karakter.

Moje dobro ime je kapital koji mi daleko više znači od zlata i srebra. Dozvolite mi da ga sačuvam neokaljanog. Ako ljudi budu napadali to ime, neće to biti zato što sam im ja pružio priliku da to čine, već iz istog razloga iz kojeg su govorili zlo o Isusu — mrzeli su neporočnost i svetost Njegovog karaktera, jer im je predstavljao stalni ukor. [185]

Josif je izabrao najbolje, a Samson nije, 29. juni

»Jer koji seje u telo svoje, od tela će požnjeti pogibao, a koji seje u duh, od duha će požnjeti život večni.« Galatima 6,8.

Retka iskušenja su tako opasna ili tako sudbonosna za mladog čoveka kao što je iskušenje da zadovolji svoje senzualne želje, i nijedno drugo, ako mu se popusti, ne deluje tako rušilački i na telo i na dušu, i sada i za večnost. Sudbina cele njegove budućnosti zavisi od odluke koja se donosi u trenutku. Josif je smireno pogledao prema Nebu, tražeći pomoć, izvukao se iz svoje široke gornje odeće, ostavljajući je u rukama kušača, i dok mu je iz očiju umesto nesvete strasti blistala sveta odlučnost, uzviknuo je: »Kako bih učinio tako grdno zlo i Bogu zgrešio!« (1. Mojsijeva 39,9) Pobeda je postignuta; on beži od zavodnice, spasen je!

Samson je u svojoj nevolji imao isti izvor snage koji je i Josifu stajao na raspolaganju. Mogao je da izabere ili dobro ili zlo, prema svojoj volji. Ali, umesto da se osloni na Božju snagu, dozvolio je divljim strastima svoje prirode potpunu slobodu. Njegova sposobnost zaključivanja se izopačila, moral pokvario. Bog je postavio Samsona na veoma odgovoran položaj, dao mu čast, priliku da bude koristan; ali, on je prvo morao da nauči da vlada pokoravajući se Božjim zakonima... Samson je u... iskušenjima, u koja je sam sebe doveo, dao maha svojim strastima. Put kojim je krenuo završio se sramotom, propašću i smrcu. Kakve li suprotnosti sa pričom o Josifu!

Usred zamki kojima su svi izloženi, svima je neophodna snažna i pouzdana odbrana na koju se mogu osloniti... Štit milosti nas sve može sačuvati da nas ne pobede neprijatelieva kušanja, iako smo okruženi najpokvarenijim uticajima. Čvrstom načelnošću, nepokolebljivim pouzdanjem u Boga, možemo sačuvati vrlinu i plemenitost karaktera i, iako smo okruženi zlom, nijedna mrlja ne mora ostati na našoj vrlini i poštenju. [186]

Bolje nasledstvo, 30. juni

»Za nasledstvo nepropadljivo, koje neće istrunuti ni uvenuti, sačuvano na nebesima za vas.« 1. Petrova 1,4.

Naše molitve Bogu ne smeju da dolaze iz srca koje je ispunjeno sebičnim težnjama. Bog nas poziva da tražimo darove kojima ćemo uvećati Njegovu slavu. On bi želeo da biramo nebesko umesto zemaljskog. On otvara pred nama mogućnosti i prednosti nebeske trgovine; ohrabruje naše najsmelije ciljeve, nudi sigurnost našem najizabranijem blagu. Kad zemaljska imanja budu nestala, vernik će se radovati nebeskom blagu, bogatstvu koje ne može biti izgubljeno u nekoj zemaljskoj katastrofi.

Kako je žalosno što se ljudi odvraćaju od besmrtnog na-sledstva i žive da bi zadovoljili oholost, sebičnost i želju za isticanjem, što, pokoravajući se sotoninoj vlasti, gube blagoslov koji su mogli imati i u ovom životu i u životu koji će doći! Mogli su dobiti pristup u nebeske palate, slobodno se družiti na bazi jednakosti sa Isusom i nebeskim anđelima, sa knezovima Gospodnjim, a ipak su, neverovatno iako istinito, okrenuli leđa nebeskim privlačnostima...

Sotona se nadmeće oko ljudskih duša... On ne bi želeo da ljudi makar i za trenutak sagledaju buduće počasti, večne lepote, pripremljene za one koji će stanovati na Nebu, ili da dožive iskustvo koje im pruža priliku da osete ukus nebeske sreće...

Oni koji prihvate Hrista kao svog Spasitelja imaju obećanje koje se odnosi na ovaj život, i na život koji će doći... Najponizniji Hristov učenik može da postane stanovnik Neba, naslednik Božji koji će dobiti nepropadljivo nasledstvo... O, kada bi svaki od nas izabrao ovaj nebeski dar, kada bi postao naslednik Božji i dobio pravo na to nasledstvo, pravo koje nam niko ne može osporiti, svet bez kraja! O, nemoj izabrati svet! [187]

juli—HRABRO SE SUOČAVAMO SA BUDUĆNOŠĆU 1. juli

Da priznamo Hrista, 1. juli

»Koji prizna da je Isus Sin Božji, Bog u njemu stoji i on u Bogu.« 1. Jovanova 4,15.

Priznanje o kome Jovan ovde govori nije posledica neke vere samo po imenu, već posledica trajne, čvrste vere u živog Spasitelja — posledica poverenja da su nam blagoslovi spasenja stavljeni na raspolaganje patnjama i smrću Isusa Hrista, koji je ustao iz mrtvih, i koji uvek živi da bi posredovao za nas. Mi treba da budemo uvereni da je Isus naš Spasitelj i da život ne bi bio prijatan, niti bi nam pružao mira i nade, da nas On nije voleo i dao sebe za nas.

Naše pravo na Hristovu pravednost je neoborivo, ako ispunimo uslove pod kojima je obećano. Bog nam je dao celo Nebo u jednom bogatom daru; sve što je u taj dar uključeno pripada nama, ako prihvatimo Hrista kao svog Spasitelja... Govorite o Isusu, naučite svoj jezik da govori o Njegovoj milosti, da priča o Njegovoj sili, da izražava hvalu Onome koji nas je pozvao iz tame k čudnome videlu svome.

Hrišćanska omladino, vi ste gledanje svetu, andelima i ljudima. Budite hrabri u Gospodu! Stavite na sebe sve oružje Božje, i dajte priliku nevernima oko vas da vide da vaš život nije upropašćen zato što ste ostali verni i odani svim Božjim zapovestima. Vi možete biti, a Bog i zahteva od vas da budete, odlučni svedoci za Njega.

Mi moramo razmišljati o rečima ohrabrenja koje je Hristos izgovorio svojim učenicima pri kraju svoje zemaljske službe... Iako je okrutna smrt bila pred Njime, Hristove reči, upućene sledbenicima, bile su pune nade. On je želeo da njihovim srcima podari svu moguću utehu. Budimo jaki u Njemu! [188]

Da proučavamo Bibliju, 2. juli

»Jer što se unapred napisa za našu se nauku napisa, da trpljenjem i utehom Pisma nad imamo.« Rimljanima 15,4.

Ova sveta Knjiga je izdržala napade sotone, koji se ujedinio sa zlim ljudima da sve što je božanskog karaktera obavije maglom i tamom. Ali, Gospod je sačuvao ovu svetu Knjigu svojom čudesnom silom u sadašnjem obliku — kao povelju ili vodič ljudskoj porodici, kao knjigu koja treba da im pokaže put prema Nebu... Ova Reč... je vodič stanovnicima grešnog sveta, da im objavi, da se nijedna duša neće izgubiti na putu ako bude proučavala i slušala uputstva.

Nikada ranije nije bilo tako važno da Hristovi sledbenici proučavaju Bibliju kao što je to danas. Zavodnički uticaji nas okružuju sa svih strana, i zato je bitno da se savetujete sa Isusom, svojim najboljim prijateljem... David izjavljuje: »U srce svoje zatvorio sam Reč tvoju da ti ne grešim.« (Psalam 119,11) Koliki su navedeni na greh, zato što nisu, proučavajući Božju Reč uz molitvu, shvatili svu grešnost greha i pronašli način da mu se odlučno odupru. Kada je iskušenje navalilo na njih, zatečeni su nespremni, jer nisu poznavali zamke neprijatelja. Mi živimo u opasnim vremenima, i što se vise približavamo završetku svetske istorije, sve će manje sigurnosti biti za one koji se nisu upoznali sa Božjom Rečju... Sve što bi moglo biti izrešetano, biće izrešetano... Božja deca su došla do najopasnijeg dela svog putovanja; zato što se mreže i jame neprijatelja nalaze na svim stranama. A ipak, uz Gospodnje vođstvo, služeći se onim što nam je jasno otkriveno u Njegovoj Reči, mi možemo sigurno koračati ne spotičući se... Glas sa Neba nam se obraća preko stranica Pisma.

Poslušnost Božjoj Reči je naša jedina sigurnost, naša jedina zaštita od zala koja svet odvlače u propast. [189]

Da imamo poverenja u Njega, 3. juli

»Strašljiv čovek meće sebi zamku, a ko se u Gospoda uzda, biće u visokom zaklonu.« Priče 29,25.

Gospod želi da budemo hrabri. Opašite se... Sotona se trudi na sve strane da potkopa veru, da ljude učini nesrećnima.

Ako niste iskusni da prepoznate sotonine zamke, vaša jedina sigurnost je u molitvi. Učinite sve tajne svoga srca dostupnima oku Beskrajnoga, molite se Bogu da vas učini čistima i jakima, da vas potpuno naoruža za velike životne borbe. Vera raste u sukobu sa sumnjama; vrlina prikuplja snagu odupirući se iskušenju.

Svi blagoslovi izlivaju se na one koji održavaju životnu vezu sa Isusom Hristom. Isus nas poziva k sebi, ne zato da bi nas osvežio svojom milošću i prisutnošću u toku nekoliko sati, a zatim poslao van domašaja svoje svetlosti da koračamo odvojeni od Njega u žalosti i tuzi. Ne, ne! On nam kaže da moramo nastavati u Njemu i On u nama. Gde god Njegovo delo mora da se obavlja, On je prisutan, nežan, pun ljubavi i saučešća. On je za tebe i za mene pripremio trajno boravište u sebi. On je naše utočište. Naše iskustvo mora da se širi i da se produbljuje. Isus je otvorio za nas sve božanske riznice svoje neizrecive ljubavi... Govorite hrabro, govorite sa verom, govorite sa nadom! Moja braćo i sestre u Gospodu, budite hrabri! O, kako malo znamo o onome što je pred nama! Mi ćemo sebe potpuno predati Isusu, da budemo potpuno Njegovi, i zatim reći: »Oče... ali ne moja volja nego tvoja da bude!«(Luka 22,42)... Vi uživate nežnu ljubav i saučešće svoga Spasitelja. Gledajte u Njega uvek. Uzdajte se u Njega neprestano, i ne sumnjajte u Njegovu ljubav. On poznaje sve naše slabosti i naše potrebe. On će nam dati dovoljno milosti za svaki dan. Samo gledajmo na Isusa stalno i budimo hrabri.

U istinskoj veri krije se vedrina, čvrsta načelnost, koju ni vreme ni napori ne mogu oslabiti. [190]

Da koračamo Njegovim putem, 4. juli

»Put je Gospodnji krepost bezazlenomu, a strah onima koji čine bezakonje.« Priče 10,29.

Da smo od samog početka hodili po Božjim savetima, još bi se mnoge hiljade obratile sadašnjoj istini. Ali, mnogi su gradili neravne staze za njihove noge. Braćo moja, gradite prave puteve tako da ni hromi ne budu odvraćeni! Neka niko ne ide neravnim putevima, koje je neko drugi načinio, jer tako ne samo da ćemo sami zaći, već ćemo neravne staze udčiiti prohodnijim za druge koji nas slede. Odlučite za sebe da ćete hoditi putem poslušnosti. Uverite se da stojite pod širokim zaklonom Svemogućega. Shvatite da se Gospodnje osobine moraju pokazati u vašem životu, da se u vama samima mora obaviti delo koje će oblikovati vaš karakter po ugledu na božanski. Pokorite se vođstvu Onog koji je Glava svima.

Mi radimo svoje delo za sud. Budimo Isusovi učenici. Nama je svakog trenutka neophodno Njegovo vođstvo. Pri svakom koraku moramo se pitati: »Da li je ovo put Gospodnji?« a ne: »Da li je to put čoveka koji stoji iznad mene?« Nas jedino treba da zanima idemo li Gospodnjim putem.

Bog će ceniti i uzdizati svaku iskrenu, ozbiljnu dušu koja se trudi da hodi pred Njim u savršenstvu Hristove milosti. On nikada neće ostaviti ni odbaciti nijednu skromnu, uzdrhtalu dušu. Hoćemo li verovati da će On raditi na našim srcima? Da će nas, ako Mu to dozvolimo, učiniti čistim i svetim, svojom milošću osposobiti da budemo Njegovi saradnici? Možemo li bistrim, posvećenim shvatanjem oceniti snagu Njegovih obećanja, i prigrliti ih, ne zato što smo dostojni, već zato što u živoj veri prihvatamo Hristovu pravednost?

Nema ničeg što je tako veliko i tako moćno kao što je Božja ljubav prema onima koje naziva svojom decom. [191]

Da uživamo savršenu ljubav, 5. juli

»U ljubavi nema straha, nego savršena ljubav izgoni strah napolje; jer strah ima muku. A ko se boji, nije savršen u ljubavi.« 1. Jovanova 4,18.

Ovo je važna izjava; jer ima mnogo onih koji žele da vole Boga i da Mu služe, i koji, kada se pojave nevolje, ne razaznaju u njima Božju ljubav, već ruku neprijatelja. Oni gunđaju, mrmljaju i tuže se; ali to nije rod ljubavi prema Bogu u njima. Kada bismo imali savršenu ljubav, znali bismo da Bog ne želi da nas ranjava, već usred nevolja, bola i patnji želi da nas usavrši, i okuša čvrstinu naše vere. Kada prestanemo da brinemo za budućnost i počnemo da verujemo da nas Bog voli i želi nam dobro, imaćemo poverenja u Njega kao što se dete oslanja na svog roditelja punog ljubavi. Tada će nestati naših muka i nevolja i naša volja će se utopiti u Božjoj volji.

Ako Hristos bude stanovao u vama, postaćete Mu slični po karakteru. Gospod želi da stanete na Njegovu stranu kao ljubazna, strpljiva, ponizna Božja deca. Gospod želi da oni koji se nalaze u Njegovoj službi predstavljaju Njegovu ljubav...

Naši međusobni odnosi moraju biti prijatni. Kad činimo dobro, naš duh svedoči i Gospodnji duh svedoči da je naš ljudski um pod upravom božanskog uma... Njegova Reč nam pruža dokaze na temelju kojih možemo izvući zaključak da smo zaista Božji sinovi i kćeri... Istinska ljubav prema Bogu sadrži u sebi i istinsko poverenje, puno poštovanja. A onaj ko ljubi Boga ljubiće i svoga brata.

»A sada ostaje vera, nada, ljubav, ovo troje« (1. Korin-ćanima 13,13) — vera, koja se drži Svemogućega i odbija da se pokoleba; nada, koja buduće pobede dobra i istine preobraća u sadašnja ohrabrenja i radosti; i ljubav, koja sve posvećuje Bogu i za Boga. [192]

Da živimo u skladu sa Njegovim zakonom, 6. juli

»Samo budi Slobodan i hrabar, da držiš i tvoriš sve po zakonu koji ti je zapovedio Mojsije, sluga moj. Ne odstupaj od njega ni nadesno ni nalevo, da bi napredovao kuda god pođeš.« Isus Navin 1,8.

Bog traži ljude — one koji će biti pouzdani u Njegovim očima. Reforme se moraju izvršiti u crkvama. Sada je vreme da se u srcima ljudi i žena ponovo probudi staro poštovanje prema zakonu Deset zapovesti. Poslušnošću tim zapovestima, čovečanstvo se mora posvetiti, da se ne bi dalje jačale posledice neverstva, već da se obznane temelji naše vere i učvrste svi propisi Božjeg svetog Zakona. Treba da se probudi svest o pojedinačnoj odgovomosti svakog čoveka. Ljudi moraju imati na umu da njihova dela moraju biti pravedna, čista i verna ako žele da ih Bog smatra ljudima.

Ljudi i žene mogu da izbegavaju da podnose ukore koje su pozvani da nose Hrista radi, mogu da čine dela dece bezakonja, ali ako to budu činili, sigurno će primiti i platu bezakonika. Oni mogu da se popnu na visoke položaje, mogu da budu visoko cenjeni u literamom svetu, mogu da se, puni ohole nadmoćnosti, odupiru istini nebeskog porekla; ali na kraju će sve izgubiti.

Naša sreća i naše spasenje zavise od jedenja hleba života; što znači, od činjenja Hristovih dela, od širenja pravednosti i obuzdavanja bezakonja. Ništa nam ne može dati takvu samouverenost, takvu hrabrost, takvo povećanje sposobnosti i talenata, kao pravilno prihvatanje zahteva Božjeg zakona... Ljubav prema Isusu Hristu nas navodi da slušamo Božje zapovesti, koje su kao žižak našoj nozi i videlo našoj stazi, osiguravajući nam prosvetljujuću, očišćujuću, blistavu prisutnost i Oca i Sina. Onaj koji je poslušan može da razgovara sa Bogom onako kao što je Enoh razgovarao s Njime. [193]

Da držimo Subotu, 7. juli

»A Mojsije reče narodu: ne bojte se, jer Bog dođe da vas iskuša i da vam pred očima bude strah njegov da ne biste grešili.« 2. Mojsijeva 20,20.

Potrebno je mnogo moraine hrabrosti da neko donese odluku da će držati Gospodnje zapovesti. Neki protivnik istine je jednom rekao da se samo kolebljivi ljudi... odvraćaju od crkava i odlučuju da drže sedmi dan kao dan odmora. Ali, propovednik, koji je prihvatio istinu, ovako je odgovorio: »Ako mislite da to mogu samo kolebljivi ljudi, probajte!« Neophodna je moralna hrabrost, čvrstina, odlučnost, izdržljivost, i mnogo molitava da čovek stane na nepopulamu stranu...

Stojeći ispod širokog štita Svemogućega mi ne osećamo da se nalazimo u manjini. Bog je u većini... Moramo misliti da nas je Hristos postavio da budemo svetlost usred moraine tame sveta. Mi ne smemo pogrešno predstavljati Božji karakter, ne smemo biti osomi, govoriti ono što nam padne na um, okrivljavati i kritikovati i ukoravati druge; već moramo dozvoliti Svetom Duhu da naš karakter oblikuje po ugledu na Hristov karakter.

Pogledajmo sada šta Isus želi da učini za nas ako Mu dozvolimo! U svojoj molitvi za učenike On je rekao: »A sada k tebi idem; i ovo govorim na svetu, da imaju radost moju ispunjenu u sebi!« (Jovan 17,13) Da li se može naći radost u poslušnosti Hristu? To je jedina stvama radost koju bilo ko može imati!

Hoće li se Spasitelj okrenuti od tebe i ostaviti te da se sam boriš? Ne, nikada... Siromaštvo dolazi na ovaj svet, i biće vreme nevolja kakvih nije bilo otkako je ovaj narod nastao. Biće ratova i glasova o ratovima, i lica ljudi će pobledeti. Možda ćeš i ti morati da pretrpiš nevolje; možda ćeš ponekad biti gladan; ali, Bog te neće odbaciti u tvojim nevoljama. On će okušati tvoju veru... Mi smo ovde da Hrista objavimo svetu, da čovečanstvu predstavimo Njega i Njegovu silu. [194]

Bog daje duha ljubavi i sile, 8. juli

»Jer nam Bog ne dade duha straha, nego sile i ljubavi i čistote.« 2. Timotiju 1,7.

Mi se sada nalazimo u vremenu kad nepokolebljivo moramo stati uz istinu. Moramo gajiti ljubav prema dušama, ali nikada, nikada ne smemo žrtvovati ni najnevažniju tačku istine, jer samo uzdizanjem istine, čiste, neizmenjene istine, mi možemo u ovo vreme biti na čast i slavu Isusu Hristu, našem Vojvodi. Božja Reč je Hleb života, a u Reči su Isusovi učenici predstavljeni kao oni koji jedu telo Hristovo i piju krv Hristovu — koji Njegovu Reč čine sastavnim delom svog života. Nijedna laž nije od istine. Istina će izdržati probu u vreme lažnih teorija, jedino ako »kako smo počeli u njemu biti do kraja čvrsto održimo« (Jevrejima 3,14)...

Pokažimo veru u Boga i stanimo čvrsto uz Hrista, sleded Njegovu Reč. Gospod će učiti svoj narod ako narod želi da bude poučen. Mi možemo staviti sebe u položaj da čujemo Hristove pouke. Mi imamo živog Boga i živog Hrista. Cele legije demona čekaju na trenutak da zavladaju ljudskim umom, ali, ako se budemo držali Reči, nećemo biti nadvladani. Pavle je rekao Timotiju: »Zaradi kojega uzroka napominjem ti da podgrevaš dar Božji koji je u tebi kako sam metnuo ruke svoje na tebe. Jer nam Bog ne dade duha straha, nego sile i ljubavi i čistote! «

Moramo imati živu veru u Isusa Hrista. Svoju veru moramo i vežbati, tako da kad neprijatelj navali kao reka, Gospod može podignuti zastavu nasuprot njemu. Srce koje je odano Bogu često se moli. Ne dozvolite da vas obuzme ni jedan jedini talas obeshrabrenja. Mi moramo svoje misli posvetiti razmišljanju o Božjem karakteru i delima, objavljivanju Hristovih reči. Budite hrabri! Neka vaša hrabrost i vaše stalno oslanjanje na Hrista nadahne veru u drugima, poveća njihovo poverenje i njihovu nadu. [195]

Svest o Božjoj prisutnosti izgoni strah, 9. juli

»Budi slobodan i hrabar! Ne boj se i ne plaši se, jer je s tobom Gospod Bog tvoj kuda god ideš!« Isus Navin 1,9.

Jedino svest o Božjoj prisutnosti može da protera strah koji bi plašljivom detetu mogao đa pretvori život u teški teret. Neka u svoje sećanje ureže obećanje: »Anđeli Gospodnji stanom stoje oko onih koji se njega boje i izbavljaju ih.« (Psalam 34,7) Neka čita prekrasni izveštaj o Jelisiju u planinskom gradu, a između njega i naoružanih neprijatelja, moćni krug nebeskih anđela. Neka čita kako se Petru, u tamnici i osuđenom na smrt, pojavio anđeo; kako je, poređ naoruža-nih stražara, kroz masivna vrata s njihovim visokim gvozdenim vratnicama sa šarkama i prevornicama, anđeo izveo Božjeg slugu u sigurnost. Neka čita o prizoru na moru, kada je burom išibanim vojnicima i momarima, umomim od rada i stražarenja i dugog posta, zatvorenik Pavle, na putu prema suđenju i pogubljenju, izgovorio uzvišene reči hrabrosti i nade: »I evo sada vas molim da budete dobre volje, jer nijedna duša od vas neće propasti... jer u ovu noć stade preda me anđeo Boga kojega sam ja i kome služim, govoreći: ne boj se, Pavle! valja ti doći pred ćesara, i evo ti darova Bog sve koji se voze s tobom!« (Dela 27,22-24) Verujući u ovo obećanje, Pavle uverava svoje drugove: »A nijednome od vas dlaka s glave neće otpasti!« (Dela 27,34) I tako se i dogodilo. Zato što je na brodu bio samo jedan čovek preko kojeg je Bog mogao da radi, cela posada neznabožačkih vojnika i momara bila je sačuvana...

Neka oni kojima nedostaje samopouzdanja, koji se zbog nesigurnosti u sebe ustručavaju da prihvate brigu i odgovornost, nauče da se oslanjaju na Boga. I tako bi mnogi, koji bi inače bili samo nule u svetu, možda samo bespomoćni teret, mogli da kažu sa apostolom Pavlom: »Sve mogu u Isusu Hristu, koji mi moći daje!« (Filibljanima 4,13) [196]

Božja dobrota i milost nadahnjuju hrabrošću, 10. juli

»Da, dobrota i milost tvoja pratiće me u sve dane života mojega, i ja ću nastavati u domu Gospodnjem za dugo.« Psalam 23,6.

Hristos nas nikada nije uveravao da je postizanje savr-šenstva karaktera neki lak posao. To je sukob, bitka i marš, iz dana u dan. Jer nam kroz velike nevolje valja ući u carstvo nebesko. Da bismo sa Hristom mogli da delimo Njegovu slavu, moramo sa Njim da delimo i Njegova stradanja... On je pobedio umesto nas. Hoćemo li, onda, biti plašljivci i ku-kavice zbog nevolja s kojima ćemo se suočavati na putu?...

Kad se budemo bolje upoznali sa Božjom milošću i do-brotom, mi ćemo Ga slaviti, umesto da se tužimo. Govori-ćemo o Gospodnjem staranju iz ljubavi, o nežnom saučešću Dobrog pastira. Jezik našeg srca neće biti sebično gunđanje i nezadovoljstvo. Slavljenje, kao čista i brza reka, teći će sa usana onih koji istinski veruju u Boga. Oni će kazati: »Da, dobrota i milost tvoja pratiće me u sve dane života mojega, i ja ću nastavati u domu Gospodnjem za dugo!

Zašto ne bi odjekivali glasovi duhovnih pesama u dane našeg putovanja?... Moramo istraživati Božju Reč, razmišljati i moliti se. Tada ćemo dobiti duhovni vid kojim ćemo razgledati unutrašnje prostorije nebeskog hrama; slušaćemo zahvalne melodije koje pevaju nebeski horovi oko prestola. Kada Sion bude ustao i zasijao, ta će svetlost biti prodoma, a pesme hvale i zahvaljivanja čuće se na skupu svetih. Mala razočarenja i male teškoće izgubiće se iz vida.

Gospod je naš pomoćnik... Niko se nikada nije uzalud pouzdao u Boga. On nikada ne razočarava one koji se oslone na Njega. Kad bismo samo radili posao koji nam je Bog dao da radimo, kad bismo hodili Hristovim stopama, naša srca bi se pretvorila u svete harfe, čija bi svaka žica odjekivala hvalom i zahvaljivanjem Onome koga je Bog poslao da na sebe uzme grehe sveta. [197]

Hvaljenje Boga donosi hrabrost, 11. juli

»I tako dogovorivši se s narodom postavi pevače Gospodnje da hvale svetu krasotu idući pred vojskom i govoreći: hvalite Gospoda, jer je doveka milost njegova.« 2. Dnevnika 20,21.

»I ... postavi pevače Gospodnje da hvale svetu krasotu idući pred vojskom«... Slavili su Boga za pobedu i četiri dana posle toga vojska se vratila u Jerusalim, natovarena plenom otetim od svojih neprijatelja, u pesmi zahvaljujuči Bogu na pobedi koju su postigli.

Kada bismo danas to isto češće činili, zar se ne bi obnavljala naša hrabrost i nada i vera? Zar se ne bi osnažile ruke vojnika koji stoje kao braniod vere? Kad bismo češće hvalili Gospoda, a daleko manje monotono ponavljali reči obeshrabrenja, postigli bismo mnogo više pobeda!

Bog je večni, nestvoreni Izvor svega dobra. Svi koji se uzdaju u Njega stečiće to iskustvo. Onima koji Mu služe, koji gledaju u Njega kao u svog nebeskog Oca, On daje obećanje da će održati sve što je rekao. Njegova radost će biti u njihovim srcima, i njihova radost će se ispuniti.

Naša prednost je da otvorimo svoje srce i da dopustimo da ga obasja svetlost Hristove prisutnosti. Brate moj, sestro moja, okreni se prema svetlosti! Uspostavi stvaran, lični dodir sa Isusom, tako da i ti možeš da širiš oplemenjujući i oživljujud uticaj! Neka tvoja vera bude jaka i čista i čvrsta! Neka zahvalnost Bogu ispuni tvoje srce! Kada ustaneš ujutro, klekni kraj svoje postelje, traži od Boga da ti da snage da ispuniš svoje dužnosti u toku toga dana i da se suodš sa iskušenjima. Moli se da ti pomogne da u svoj rad uneseš Hristovu lepotu karaktera. Moli se da ti pomogne da izgovaraš red koje će nadahnjivati one oko tebe nadom i hrabrošću, a tebe približiti Spasitelju. [198]

Hodanie u svetlosti donosi hrabrost, 12. juli

»Jer bejaste negda tama, a sada ste videlo u Gospodu; kao deca videla živite!« Efescima 5,8.

»Živite u videlu!« Hoditi u videlu znači doneti odluku da ćeš planirati, da ćeš se poslužiti snagom volje u ozbiljnom naporu da predstaviš Hrista ljupkošću svog karaktera. To znači odbaciti svaku namrštenost. Ti danas treb da budeš zadovoljan što možeš da kažeš: »Ja sam dete Božje!« Gledaš li Isusa, postaješ li gledanjem sve sličniji Njemu? Hoditi u videlu znači napredovati i razvijati se u svojim duhovnim dostignućima. Pavle objavljuje: »Ne kao da već dostigoh, ili se već savrših, nego... što je ostrag zaboravljam,« i stalno gledajuči prema Uzoru, »za onim što je napred sežem se«. (Filibljanima 3,12.13) Hoditi u videlu znači »hoditi pravo« , hoditi »putem Gospodnjim« , »hoditi u veri« , »hoditi u Duhu« , »hoditi u istini« , »hoditi u ljubavi« , »hoditi u novini života«. To znači »tvoriti svetinju u strahu Božjemu«.(2. Korinćanima 7,1)

Kako je strašno zamračivati puteve bližnjih time što sebe obavijamo senkom nezadovoljstva! Neka se svako stara o sebi! Nemoj druge optuživati za svoje karakteme slabosti... Govori o videlu, hodi u videlu! »Bog je videlo i tame u njemu nema nikakve!« (1. Jovanova 1,5) Sakupljaj u svoju dušu hrabrost koja može doći jedino od Videla sveta!

Kad svetlost sa Neba obasja ljudsko oruđe, njegovo lice će izražavati radost Gospoda koji u njemu stanuje. Upravo odsutnost Hrista iz duše čini ljude žalosnima i kolebljivima. Odsutnost Hrista čini lice žalosnim, a životni put puni uzdasima. Radovanje je osnovna melodija Božje Reči za sve koji primaju Hrista. Zašto? Zato što imaju Videlo života. Videlo unosi veselje i radost, i ta radost se izražava u životu i karakteru. [199]

Skupljaj hrabrost od hladnoće drugih, 13. juli

»А što će se bezakonje umnožiti, ohladneće ljubav mnogih. Ali, koji pretrpi do kraj a, blago njemu!« Matej 24,12.13.

»A što će se bezakonje umnožiti, ohladneće ljubav mno-gih!« I sama atmosfera je zagađena grehom. Uskoro će Božji narod biti kušan surovim nevoljama, i veliki deo onih koji danas izgledaju pravi i istiniti pokazaće se kao nevredni metal. Umesto da budu ojačani i učvršćeni protivljenjima, pretnjama i zlostavljanjima, oni će kukavički stati na stranu protivnika. Obećanje glasi: »One ću poštovati koji mene poštuju!« (1. Samuilova 2,30)

Sudovi Gospodnji već pohode Zemlju, kao što se može videti po olujama, poplavama, vetrovima, zemljotresima, opasnostima na zemlji i moru. Veliki JA SAM govori onima koji su ukinuli Njegov zakon. Kada se Božji gnev bude izlivao na Zemlju, ko će biti sposoban da opstane? Sada je vreme da se Božji narod pokaže veran načelima. Kada se Hristova religija bude najviše ismejavala, kada Njegov zakon bude najprezreniji, naša revnost tada mora da bude najvatrenija, naša hrabrost najčvršća i naša čvrstina najnepokolebljivija. Ustati u odbranu istine i pravde kad je većina odbacuje, boriti se u bitkama Gospodnjim kada boraca ima malo -to će biti naša proba. U to doba mi ćemo morati da sakupljamo toplinu iz hladnoće drugih, hrabrost iz njihovog kukavičluka, vernost iz njihove izdaje...

Vojvoda našeg spasenja će ojačati svoj narod za sukob u kojem će morati da se bori...

Sada je vreme da se usko povežemo sa Bogom, da bismo mogli biti sklonjeni kada se oštrina Njegovog gneva bude izlivala na sinove čovečje.

Svi koji će prikupljati toplinu iz hladnoće drugih, hrabrost iz njihovog kukavičluka, vernost iz njihove izdaje, pobediće sa trećom anđeoskom porukom. [200]

Budimo jaki, jer je Bog sa nama, 14. juli

»Nego sada... budi hrabar sav narode zemaljski, govori Gospod, i radite, jer sam ja s vama!« Agej 2,4.

Našem Gospodu je dobro poznat sukob pripadnika Nje-govog naroda poslednjeg vremena sa sotonskim silama, kojima pomažu zli ljudi koji zanemaruju i оdbajaju ovo veliko spasenje. Sa najvećom jednostavnošću i iskrenošću, naš Spasitelj, veliki Vojvoda nebeske vojske, neskriveno govori o oštrom sukobu kroz koji će oni proći. On ukazuje na opasnosti, otkriva plan bitke, govori o teškom i opasnom poslu koji treba da se obavi, a onda podiže svoj glas pre početka sukoba, da bi prebrojao gubitke, istovremeno hrabreći sve da stave na sebe sve oružje Božje, pozivajući nebeske čete da ustanu u odbranu istine i pravde. Ljudska slabost će u svakom oštrom sukobu dobiti natprirodnu silu i pomoć da cim dela Svemogučega, a istrajnost u very i savršeno pouzdanje u Boga će nam osigurati uspeh.

Dok se savez zlih svrstava protiv njih, On ih poziva da budu hrabri i jaki i da se neustrašivo bore, zato što je pred njima Nebo koje treba zadobiti, jer je u njihovim redovima i više nego jedan anđeo, jer moćni Gospod nad vojskama void armje Neba. Kao i prilikom zauzimanja Jerihona, nijedan pripadnik jzrailjskih vojski nije se mogao pohvaliti da je svojom ograničenom snagom oborio gradske zidine, već je Vojvoda vojske Gospodnje planirao bitku sa najvecom jednostavnošću, tako da se samo Gospodu može pripisati slava i da se čovek ne može uzvisiti. Bog nam je obećao svu snagu, jer se obećanje odnosi na tebe i na decu tvoju, kao i na sve koji su daleko i na mnoge koje će pozvati Gospod, naš Bog.

Vera je živa snaga koja prodire kroz sve prepreke, preskače sve zidove i postavlja svoju zastavu usred neprijateljskog logora. [201]

I danas su nam neophodni hrabrost i snaga, 15. juli

»Ali te ostavih da pokažem na tebi silu svoju, i da se pripoveda ime moje po svoj zemlji.« 2. Mojsijeva 9,16.

Živeti hrišćanskim životom znači mnogo više nego što mnogi misle. On se ne sastoji samo od nežnosti, strpljivosti, krotosti i ljubaznosti. Te vrline su bitne, ali postoji i potreba za hrabrošću, snagom, energičnošću, istrajnošću. Put, koji nam je Hristos obeležio, jeste uski put samoodricanja. Da bi krenuo tim putem, i nastavio dalje kroz teškoće i obeshrabrenja, čovek ne sme da bude slabić.

Traže se izdržljivi ljudi, ljudi koji ne čekaju da im neko poravna put, da ukloni svaku prepreku, ljudi koji će svojom vatrenom revnošću nadahnuti kolebljive napore obeshrabrenih radnika, ljudi čija su srca zagrejana Hristovom ljubavlju, čije su ruke snažne da obave delo koje im je Učitelj ostavio.

Neki koji se bave misionarskim radom su slabi, nervozni, klecavi i lako se obeshrabruju. Njima nedostaje prodornosti. Nemaju onih pozitivnih karakternih osobina koje im daju snagu da nešto postignu — duha i energičnosti koji pale oduševljenje. Oni koji žele da postignu uspeh moraju biti hrabri i puni nade. Oni moraju negovati ne pasivne već aktivne vrline. Iako moraju davati nežan odgovor koji ublažuje gnev, moraju imati hrabrost heroja da bi se oduprli zlu. Imajući ljubav koja sve podnosi, imaju i snagu karaktera koja njihov uticaj pretvara u pozitivnu silu.

Nekima nedostaje čvrstina karaktera... Ova slabost, ne-odlučnost, nesposobnost, mora se pobediti... Ljudi snage su oni koji su se suočavali sa protivljenjem, ometanjem, potko-pavanjem. Bacajući svoje snage u akciju, oni su prepreke pretvarali u blagoslove. Naučili su da se oslone na sebe. Sukobi i nevolje pozivaju da se pokaže pouzdanje u Boga, da se pokaže čvrstina koja se pretvara u snagu. [202]

Bog poziva mlade zato što su jaki, 16. juli

»Pisah vam, oci, jer poznaste Onoga koji je od početka. Pisah vam, mladiči, jer ste jaki, i Reč Božja u vama stoji, i nadvladaste Nečastivoga.« 1. Jovanova 2,14.

Ove pohvalne, ali i poučne reči, odnose se na svakog mladog čoveka koji je na sebe stavio sve oružje Božje. Mladi i snažni, oni mogu da načine divovske zamahe za Boga, ako žele da Boga učine svojim jedinim pouzdanikom. Stariji koji su nazvani »ocima« , dobili su značajno delo čuvanja merila; ali, oni su opterećeni pritiskom tereta života, pa je prikladno što se mladi ohrabruju da se osposobe za nošenje dužnosti sticanjem iskustava u poznavanju Isusa Hrista, tako da zastavu, kada jednom padne iz ruku otaca, jaki mladi ljudi mogu prihvatiti i visoko uzdići...

Ima mnogo mladih ljudi koji danas pretražuju Pisma, tražeći sakriveno blago, i koji, našavši dragulje istine, žele da otvaraju riznice Reči umu drugih... Izraz »jer ste jaki« ne govori samo o fizičkoj snazi. On obeležava da je um bio naučen da misli, da je ostao čist i jak zato što su bile prihvaćene navike stroge umerenosti u svemu. To znači da se mladi čovek ozbiljno ukljudo, da je savladao neprijatelja, da je povezao religiju Isusa Hrista sa svojim svakodnevnim životom, da je uveo Hrista u svoje svakodnevne dužnosti i zadovoljstva. To znači da je postao učesnik u božanskoj prirodi.

Mladi koji su se uključili u Gospodnju službu u stanju su da muški biiu Gospodnje bitke. Neka mladi prihvate Hrista kao svoj uzor, i tada će postupati pravedno, voleti milost, i hoditi krotko pred Bogom svojim. Tada će biti jaki.

Karakter će se okušati... Iz dana u dan, iz godine u godinu, mi ćemo pobedivati sebe i razvijati plemeniti heroizam. [203]

Pokazana hrabrost u poslušnosti, 17. juli

»А anđeo reče: ne diži ruke svoje na dete, i ne čini mu ništa; jer sada poznah da se boj is Boga, kad nisi požalio sina svojega, jedinca svojega, mene radi.« 1. Mojsijeva 22,12.

Avram... poslušan božanskom naređenju... nastavlja svoj put sa Isakom pored sebe. Pred sobom vidi planinu za koju mu je Gospod rekao da na njoj prinese žrtvu. Skida drvo sa pleća sluge i polaže ga na Isaka, onoga koji će biti prinesen. Opasuje svoju dušu čvrstinom i strašnom ozbiljnošću, spreman za delo koje Bog od njega traži. Slomljena srca i drhtavih ruku, uzima vatru, dok Isak pita: Oče, eto vatre i drva, a gde je žrtva? Ali, oh, Avram sada ne može da mu otkrije tajnu! Otac i sin grade oltar, i dolazi strašni trenutak za Avrama da kaže Isaku ono što je mučilo njegovu dušu u toku celog tog dugog putovanja, da je sam Isak žrtva. Isak nije dete, on je odrastao mladi čovek. On je mogao odbiti da se pokori očevom planu da je tako hteo. Nije optužio oca za ludost, niti je čak pokušao da ga odvrati od nje-gove namere. On se pokorava. On veruje u ljubav svoga oca, zna da on ne bi prineo tu strašnu žrtvu, dao svog jedinog sina, da Bog to od njega nije tražio.

Isaka vežu drhtave ruke oca, punog ljubavi i saučešća, zato što je Bog tako rekao. Sin se pokorava žrtvovanju, jer veruje u poštenje svoga oca. Ali, kada je sve bilo spremno, kada je vera oca i pokornost sina bila potpuno okušana, Gospodnji anđeo zaustavlja podignutu ruku Avrama, koji se upravo sprema da prinese sina, i kaže mu da je dosta.

Da bismo mogli dragovoljno poslušati Boga u svim okolnostima, neophodna je velika hrabrost.

Mi možemo upoznati Hrista jedino ako Ga volimo i ako smo Mu poslušni. Bog traži smele ljude, koji neće popustiti niti se obeshrabriti. [204]

Ilija je odbio da se obeshrabri, 18. juli

»A kada bi sedmi put, reče: eno, mali oblak kao dlan čovečji diže se od mora. Tada reče: idi, reci Ahavu, preži i idi, da te ne uhvati dažd!« 1. Carevima 18,44.

U Ilijinom iskustvu predstavljene su nam važne pouke. Kada je na brdu Karmilu uputio molitvu da padne kiša, njegova je vera bila stavljena na probu, ali je ostao uporan u slanju svojih zahteva Bogu. Šest puta se usrdno molio, a nije bilo nikakvog znaka da su njegove molitve uslišene, ali, u jakoj veri on je i dalje slao svoje molbe prestolu milosti. Da je odustao šesti put obeshrabrivši se, njegova molitva ne bi bila uslišena... Mi imamo Boga čije uši nisu zatvorene za naše molitve, i ako stavimo na probu Njegovu reč, On će nagraditi našu veru. On želi da sve svoje interese povežemo sa Njegovim interesima i tada je siguran da nas može blagosloviti; jer nećemo slavu pripisati sebi kada dobijemo blagoslov, već ćemo svu hvalu uputiti Bogu. Bog ne uslišava uvek naše molitve kad ih prvi put upućujemo Njemu; jer, kad bi to činio, mi bismo mogli smatrati da imamo neko pravo na sve blagoslove i prednosti koje nam je dao.

Sluga je posmatrao dok se Ilija molio... Dok je pretraživao svoje srce, činilo mu se da postaje sve manji i manji, i u svojim i u Božjim očima. Počelo mu se činiti da sam nije ništa, a da je Bog sve; a kada se odrekao sebe i prionuo uz Spasitelja, kao uz svoju jedinu snagu i pravednost, odgovor je došao.

Koliko god hrabar i uspešan čovek bio u obavljanju svog naročitog posla, ako ne bude stalno gledao na Boga, izgubiće hrabrost u trenutku kad okolnosti stave na probu njegovu veru. Čak i kada mu Bog bude dao naročite zaloge svoje sile, kad bude naročito ojačan da radi Božje delo, promašiće ako se ne bude pouzdao jedino u Svemogućega. [205]

Potrebno nam je više Haleva i Isusa Navina, 19. juli

»А Halev utišavaše narod pred Mojsijem; i govoraše: hajde da idemo da je uzmemo, jer je možemo pokoriti.« 4. Mojsijeva 13,31.

Treći anđeo leti posred neba, objavljujući zapovesti Božje i veru Isusa Hrista. Time je predstavljeno delo koje se mora obaviti u ove poslednje dane. Poruka ne gubi ništa od svoje snage u svom daljem letu. Jovan vidi da se posao sve više razvija dok cela Zemlja ne bude puna slave Božje. Poruka: »Bojte se Boga i držite njegove zapovesti; jer je došao čas suda njegova!« treba da se objavi velikim glasom. Sa povećanom revnošću i energijom ljudska bića treba da rade Gospodnje delo. U domu, u školi, i u crkvi, ljudi, žene i mladi treba da se pripreme da poruku objave svetu... Sada, upravo sada, nama su potrebni ljudi slični Halevu i Isusu Navinu! Nama su neophodni jaki, odani, požrtvovani mladi ljudi i mlade žene, koji će povući nap red.

Danas su nam neophodni ljudi nepokolebljive vernosti, ljudi koji idu za Gospodom u svemu, ljudi koji nisu raspoloženi da ćute kada bi trebalo da progovore, koji su kao čelik tvrdo odani načelima, koji se ne trude da ostave utisak, već koji hode krotko pred Gospodom, koji su strpljivi, ljubazni, uslužni, učtivi, koji shvataju da je srž molitve pokazivanje vere i dela na slavu Bogu i na dobro Njegovom narodu... Slediti Isusa zahteva potpuno obraćenje od samog početka, i ponavljanje tog obraćenja svakoga dana...

Upravo je vera u Boga dala Halevu hrabrost koja mu je pomogla da se ne boji ljudi, da ustane neustrašivo i nepo-kolebljivo u odbranu pravde. Oslanjajući se na tu istu silu, na moćnog Zapovednika nebeske vojske, svaki pravi vojnik krsta može dobiti snagu i hrabrost da savlada čak i prepreke koje izgledaju nesavladive. [206]

Dva junaka ustaju protiv Filisteja, 20. juli

»А Jonatan reče momku koji mu nošaše oružje: hajde da otidemo k straži tih neobrezanih, može biti da će nam učiniti što Gospod, jer Gospodu ne smeta izbaviti s množinom ili manjinom.« 1. Samuilova 14,6.

U Jonatanu, Saulovom sinu, Gospod je video čoveka ne-okaljanog poštenja — onoga kome se može približiti, na čije srce može delovati...

Ova dva čoveka pokazala su da deluju pod uticajem i po naređenju Onoga koji je mnogo viši od ljudskih zapovednika. Po ljudskom prosuđivanju, njihov poduhvat bio je brzoplet, suprotan svim vojnim pravilima. Ali, Jonatanovo delo nije bilo učinjeno u ljudskoj brzopletosti. On se nije oslanjao na ono što on i njegov štitonoša mogu da učine; on je bio oruđe kojim se Bog poslužio u korist svoga naroda Izrailja. Oni su načinili svoje planove, i stavili svoj slučaj u Božje ruke. Ako ih vojske Filistejske budu izazivale, krenuće napred. Ako budu kazali, dođite, ićiće... Jonatan i njegov štitonoša su zatražili znak od Gospoda; izazov je bio upućen, znak je bio dat. Ova dva čoveka su svoju nadu oslonila na Boga, i krenula su napred. Nije to bio lak put za ove hrabre pustolove. Trebalo je da se napomo penju da bi stigli do vrha...

Bilo bi lako za Filisteje da ubiju ova dva hrabra, smela čoveka; ali, nije moglo da prodre u njihov um da su ova dva usamljena čoveka došla sa bilo kakvim neprijateljskim na-merama. Začudeni ljudi iznad njih su ih samo gledali, suviše iznenađeni da bi raspoznali njihovu pravu nameru. Smatrali su ove ljude dezerterima, i dozvolili im da priđu slobodno... »I padahu pred Jonatanom, i ubijaše ih za njim onaj što mu nošaše oružje«... Ovo je hrabro delo unelo paniku u ceo logor. Tu su ležala mrtva tela dvadesetorice ljudi, i očima neprijatelja izgledalo je da se stotine ljudi pripremaju za napad. Nebeske vojske pokazale su se neprijateljskim četama Filisteja. [207]

Potrebno nam je vise ljudi sličnih Mojsiju, 21. juli

»A narod, videvši da Mojsije za dugo ne silazi s gore, skupi se narod pred Aronom i rekoše mu: hajde, načini nam bogove, koji će id pred nama, jer tome Mojsiju koji nas izvede iz zemlje Misirske ne znamo šta bi.« 2. Mojsijeva 32,1.

U Mojsijevoj odsutnosti sudijska vlast je bila poverena Aronu, i veliko mnoštvo se sakupilo pred njegovim šatorom, zahtevajud: »Načini nam bogove, koji će ići pred nama«... Takva kriza tražila je čvrstog, odlučnog i nepokolebljivo hrabrog čoveka; čoveka koji bi Božju čast uzdigao visoko iznad omiljenosti u narodu, iznad lične sigurnosti, pa čak i samog života... Aron se plašljivo prepirao s narodom, ali, njegovo kolebanje i plašljivost u odlučnim trenucima samo su narod udčiile tvrdovratijim. Buna se povećavala... Aron se pobojao za svoju sigurnost; i, umesto da plemenito ustane u odbranu Božje časti, pokorio se zahtevima mnoštva. Njegovo prvo naređenje tražilo je da se zlatne naušnice pokupe od svega naroda i donesu pred njega, u nadi da će taština navesti narod da odbije takvu žrtvu. Međutim, oni su se dragovoljno odrekli svojih ukrasa; i od njih je Aron načinio liveno tele, imitaciju egipatskih bogova.

Mi ponavljamo Aronovu grešku, smirujući ljude, kada bi naše oko trebalo da bude oštro da razazna zlo i da ga glasno obelodani, čak i kad nas to stavlja u nepovoljan položaj, jer se naše pobude, možda, pogrešno tumače. Mi ne smemo trpeti zlo na bratu ili na bilo kojoj duši sa kojom smo u dodiru. Upravo je propuštanje da stane čvrsto uz istinu predstavljalo Aronov greh. Da je jasno objavio istinu, zlatno tele nikada ne bi bilo načinjeno.

Ima i sada plašljivih Arona koji... popuštaju željama ne-posvećenih, i tako ih ohrabruju na greh.

Oni koji su počašćeni božanskim zadatkom ne smeju da budu slabi... ili da izbegavaju neprijatne dužnosti, već da obavljaju Božje delo sa nepokolebljivom vernošću. [208]

Suviše toga je na kocki da bismo se kolebali, 22. juli

»Ali, neka ište s verom, ne sumnjajući ništa; jer koji sumnja, on je kao valovi morski, koje vetrovi podižu i razmeću.« Jakov 1,6.

Neki ljudi nemaju čvrstine karaktera. Oni su slični lopti od meke gline koja se može oblikovati po želji... Ta slabost, neodlučnost, neuspešnost, mora se nadvladati. Postoji neka crta nesavitljivosti u pravom hrišćanskom karakteru, koji se ne može oblikovati ili savijati pod pritiskom nepovoljnih okolnosti. Ljudi moraju imati moralnu čvrstinu, kičmu, poštenje koje se ne može savladati laskanjem, mitom ili zastrašivanjem.

Mi imamo moćnog neprijatelja... Kada se ljudi predaju sotoni da budu njegovi robovi, on prema njima ne pokazuje otvoreno neprijateljstvo kao prema onima koji nose Hristovo ime, i daju sebe u službu Bogu. On takve mrzi smrtonosnom mržnjom. On zna da može ožalostiti Isusa ako ih savlada silom svojih prevara, ako ih povredi, ako oslabi njihovu veru... Sotona onima koji su kao robovi vezani uz njegova kola daje po malo počinka, zato što su njegovi dragovoljni zarobljenici; ali, njegovo neprijateljstvo se budi kada vest milosti dopre do njegovih okovanih robova; kada pokušaju da se oslobode njegove vlasti da bi mogli da slede pravog Pastira... Sukob između duše i sotone počinje kad zarobljenik počne da zateže svoje lance i da čezne za slobodom...

Oni koji stvarno čeznu da ih Bog pouči, koji žele da idu Njegovim putem, imaju Njegovo sigurno obećanje da će im On, ako osete da im nedostaje mudrosti i obrate se Bogu za pomoć, uputiti obilnu pomoć i da ih neće ukoravati. Apostol kaže: »Ali, neka ište s verom, ne sumnjajući ništa!«... Veruj, veruj da će Bog učiniti upravo ono što je obećao! Neka se tvoje molitve uzdižu k Nebu, straži, radi i čekaj! Bori se u dobroj borbi vere.

Sve dok plovimo nošeni strujom sveta, ne trebaju nam ni jedra ni vesla. Upravo u trenutku kad se okrenemo protiv struje, počinju naši napori. [209]

Ostajemo čvrsti uprkos ismevanju i ruganju, 23. juli

»Blago čoveku koji ne ide na veće bezbožničko, na putu grešničkom ne stoji, u društvu nevaljalih ljudi ne sedi.« Psalam 1,1.

Bezbožni su oni koji ne vole i ne poštuju Božje zapovesti, već se ponašaju suprotno njima. To je vrsta savetnika kojih treba da se klonimo — vrsta kojom se sotona služi da bi mlade skrenuo sa puta. Njihovi saveti, njihovi predlozi, prikazuju greh u pozitivnoj svetlosti, a pravednost izvrgavaju ruglu... Oni su predstavljeni kao ljudi koji stoje na putu grešničkom, uvek zavodeći grešnike sa pravog puta dužnosti i poslušnosti Božjim zapovestima i navodeći ih da krenu putevima neposlušnosti. Kada ne bi bilo takvih ljudi koji čine zlo i navode i druge da čine zlo, mnogi grešnici bi izabrali put dužnosti, život neporočnosti i pobožnosti.

Strah od ismejavanja navodi mnoge među mladima da podlegnu iskušenju i da pođu putem kojim idu bezbožni.

Isus se nikada ne bi izložio opasnosti da ugodi davolu. Ali, koliki su danas u stanju da se odupru izazovu?

Ne dozvoli ruganjima, pretnjama, podsmešljivim pri-medbama, da te navedu da opteretiš svoju savest najmanjim sitnicama, i da tako otvoriš vrata sotoni da uđe i zavlada tvojim umom...

Ti moraš biti zainteresovani istraživač Biblije... Božja Reč je siguran vodič; ako se pažljivo proučava, nema opasnosti od padanja pod navalom mnoštva iskušenja kojima su izloženi mladi.

Neki vam se mogu rugati da ste suviše strogi; mogu vas proglašavati ljudima koji žele da se spasu svojom pravednošću; ali, potrudite se da krenete onako kao što je pravo, i onda tiho nastavite svojim putem. Priča o Danilu, da je cela bila zapisana, sadržavala bi poglavlja koja bi vam pokazala iskušenja kojima je bio izložen, iskušenja ruganja, zavisti i mržnje; ali... on se uzdigao iznad ruganja, a to će udčiiti i svi koji će se nazvati pobednicima. [210]

Da čvrsto stanemo na stranu umerenosti, 24. juli

»Svaki, pak, koji se bori, od svega se uzdržava, oni, dakle, da dobiju raspadljiv venac, a mi neraspadljiv.« 1. Korinćanima 9,25.

U porodičnom krugu, i u crkvi, hrišćanskoj umerenosti trebalo bi dati uzvišeno mesto. Ona treba da postane živi, radni elemenat, da reformiše običaje, raspoloženja i karaktere. Neumerenost je temelj svih zala u svetu.

Deca treba da dobijaju pouke koje će u njima jačati od-lučnost da se odupru zlu... Trebalo bi da roditelji sa velikom pažnjom biraju hranu koju stavljaju pred svoju decu. Pijanice suviše često nastaju zato što su se u domu naučile neumerenosti. Dajmo deci hranu koja će izgrađivati um i telo, a sklanjajmo od njih jako začinjena jela koja bude želju za još jačim stimulantima.

Upotreba duvana i jakih pića snosi veliku odgovornost za porast bolesti i zločina. Duvan je spor, podmukao, veoma zloćudan otrov, i njegova upotreba nanosi neizrecive štete...

Nije potrebno navoditi nikakav dokaz da bi se pokazala zla do kojih dovodi upotreba opojnih pića. Bedne, otupele ljudske ruševine — duše za koje je Hristos umro, i nad kojima anđeli plaču — mogu se videti na sve strane. One su mrlja na našoj oholoj civilizaciji...

Oni koji su u stara vremena trčali da dobiju nagradu shvatali su važnost navike umerenosti, a koliko više bismo je morali shvatiti mi, koji se takmičimo da dobijemo nebesku krunu. Mi bismo morali uložiti svaki napor da nadvladamo zlo.

U sva vremena i u svakoj prilici neophodna je moralna hrabrost da bi se uzdigla načela stroge umerenosti.

Imajmo na umu da svakoga dana tkamo mrežu navika... Što potpunije poštujemo zakone zdravlja, to jasnije možemo razaznati iskušenja i odupreti im se, to jasnije možemo uvideti vrednost onoga što je večno. [211]

Da stanemo uz načela uprkos protivljenju, 25. juli

»I poslah k njima glasnike i poručih: u poslu sam velikom, zato ne mogu doći. Jer bi stao posao kad bih ga ostavio da dodem k vama.« Nemija 6,3

Bog u pripremi ima ljude, sposobne da izvrše zadatak i Njegovo delo sačuvaju od svih otrovnih uticaja. Bogu će biti odavana slava i hvala! Kada božanski duh pokrene um čoveka, kojeg je Bog osposobio za rad, čovek odgovara, govoreći: »Evo mene, pošlji mene!« (Isaija 6,8)... Nemija je pokazao da ga Bog može upotrebiti da obori lažna načela i da ponovo uspostavi nebeska načela; i Bog mu je odao priznanje. Gospod želi da u svom delu upotrebi ljude koji su kao čelik čvrsti u načelima, koji se neće dati pokolebati mudrolijama onih koji su izgubili duhovni vid.

Bog je izabrao Nemiju zato što je bio spreman da saraduje sa Gospodom u delu obnove. Lažima i mahinacijama ljudi su pokušali da utiču na njegovo poštenje, ali on nije dozvolio da bude potkupljen. Nije dozvolio da ga pokvare izopačeni planovi neprincipijelnih ljudi koji su bili najmljeni da obave zlo delo. Nije dopustio da ga zastrašivanjem nateraju na kukavičko ponašanje. Kad je gledao pogrešna načela na delu, nije se sklanjao u stranu kao neki posmatrač, i nije ih svojim ćutanjem odobravao. Nije dozvoljavao da ljudi pomisle da se opredelio za pogrešnu stranu. On je čvrsto, nepokolebljivo stajao na strani pravde. Nije hteo da makar samo jednim delom svog uticaja podrži izopačivanje načela koja je Bog uspostavio.

I mi ćemo se suočiti sa protivljenjima svih boja, kao i graditelji jerisalimskih zidina; ali, ako budemo stražili, ako se budemo molili, ako budemo radili kao što su oni radili, Bog će voditi naše bitke i dati nam dragocene pobede... Mi treba da idemo napred sa nepokolebljivim poverenjem, verujući da će Bog svojoj istini dati velike i dragocene pobede... Oslanjajući se na Isusa, širićemo oko sebe snagu ubeđenja da je istina sa nama. [212]

Da greh nazovemo njegovim pra vim imenom, 26. juli

»I reče Isus Ahanu: sine, hajde, daj hvalu Gospodu Bogu Izrailjevu, i priznaj pred njime, i kaži mi šta si učinio, nemoj tajiti od mene.« Isus Navin 7,19.

Priča o Ahanu nam pruža svečanu pouku da zbog greha jednog čoveka Božje nezadovoljstvo počiva na plemenu ili narodu sve dok se prestup ne otkrije i. ne kazni. Greh po svojoj prirodi kvari ljude. Jedan čovek, zaražen tom smrtonosnom gubom, može da prenese zlo na hiljade... Mnogi se ne usuđuju da osude bezakonje, jer bi time izložili opasnosti svoj položaj ili populamost. Neki smatraju đa bi se pokazali nemilostivi ako budu ukoravali greh. Sluga Gospodnji... se nalazi pod najsvečanijom obavezom da objavi Reč Gospodnju, bez straha ili pristrasnosti. On mora da nazove greh njegovim pra vim imenom...

Božja ljubav nas nikada neće navoditi da omalovažavamo greh; ona nikad neće prikrivati nepriznato zlo delo, niti će mu nalaziti izgovore. Ahan je prekasno naučio da je Božji zakon nepromenljiv, kao i njegov Zakonodavac. On se odnosi na sva naša dela, i misli i osećanja. On nas prati i prodire do svake tajne pobude. Popuštajući grehu, ljudi su navedeni da olako shvate Božji zakon. Mnogi kriju svoje prestupe pred svojim bližnjima, i laskaju sebi da Bog neće biti tako strog u izobličavanju bezakonja. Ali, Njegov zakon je veliko merilo pravednosti, i sa njime će se svako delo u životu suočiti na dan kada će Bog svako delo izvesti na sud i svaku tajnu, bila dobra ili zla. Čistota srca dovodi do čistote života. Svi izgovori za greh su uzaludni. Ko će se založiti za grešnika kada Bog bude svedočio protiv njega?

Najveća potreba sveta je potreba za ljudima — ljudima koji se neće moći ni kupiti ni prodati; ljudima koji su u dubini svoje duše istiniti i pošteni; ljudima koji se neće bojati da nazovu greh njegovim pravim imenom; ljudima čija je savest verna dužnosti kao magnetska igla polu; ljudima koji će stajati za ono što je pravo pa makar se i nebo srušilo. [213]

Da visoko uzdignemo zastavu, 27. juli

»Prođite, prođite kroz vrata, pripravite put narodu, poravnite, poravnite put, uklonite kamenje, podignite zastavu narod ima.« Isaija 62,10.

Kolebanja će biti sve više; ali mi, kao vernici Božji, treba da hrabrimo jedni druge! Nemojmo spuštati zastavu, već je držimo visoko uzdignutu, gledajući Onoga koji je Začetnik i Svršitelj naše vere.

Svima nam je potrebno više hrišćanske hrabrosti da bismo mogli uzdići zastavu na kojoj su napisane Božje zapovesti i vera Isusova. Ne smemo sklapati nikakve kompromise sa vođama pobune... Mi moramo doneti čvrstu odluku da ćemo činiti Gospodnju volju u sva vremena i na svakom mestu.

Ako od srca prihvatimo istinu za ovo vreme, i ako se ona utemelji u našem karakteru, steći ćemo čvrstinu u namerama, koju neće moći da pokolebaju ni privlačnosti uživanja, ni prevare običaja, ni prezir zaljubljenika u svet, ni težnje sopstvenog sebičnog srca... Mi imamo jasne primere snage čvrstih verskih načela. Čak ni strah od smrti nije mogao navesti nemoćnog Davida da pije vode iz Vitlejema, zbog koje su odvažni ljudi izložili opasnosti svoj život. Otvorena lavovska jama nije mogla zadržati Danila od svakodnevnih molitava, niti je užarena peć navela Sedraha i njegove drugove da se poklone idolu koji je Navuhodonosor podigao. Mladi ljudi čvrstih načela će se odreći uživanja, pretrpeti bol, izložiti se lavovskoj jami i užarenoj peći radije nego da budu nevemi Bogu.

Neka se napiše na našoj savesti kao gvozdenom pisaljkom po kamenu da se pravi uspeh, bilo u ovom bilo u onom životu, može osigurati jedino vernim prianjanjem uz večna načela pravednosti. [214]

Da se sa smrću suočimo sa Danilovom hrabrošću, 28. juli

»Tebe, Bože otaca mojih, hvalim i slavim, što si mi dao mudrost i silu, i što si mi objavio zašto te molismo, objavivši nam stvar carevu.« Danilo 2,23.

Naš Bog je nagrađivao i naš Bog nagraduje one koji Ga istrajno traže. Danilo je potražio Gospoda kada je bila izdata naredba da se pobiju svi mudraci u Vavilonskom carstvu zato što nisu znali da ispričaju ni da protumače san koji je car zaboravio. Navuhodonosor je tražio ne samo tumačenje sna, već i odnos samog sna... Oni su izjavili da je careva zapovest nerazumna, i da proba nadilazi sve što je ikad bilo zahtevano od bilo kojeg čoveka. Car se razbesneo, i postupio isto kao i svi ljudi koji imaju veliku vlast i neukroćene strasti. Odlučio je da se svi oni moraju pogubiti, a pošto su se Danilo i njegovi drugovi ubrajali među mudrace, trebalo je da podele njihovu sudbinu...

Danilo je izašao pred cara, i molio da dobije malo vremena da bi problem mogao da iznese pred najviši sud svemira, na čiju presudu nema žalbe. Kad mu je zahtev bio odobren, Danilo je celi problem izložio svojim drugovima, koji su zajedno s njim obožavali pravog Boga. Razmotrili su problem sa svih strana, i na kolenima zamolili Boga da im da snage i mudrosti koja im jedina može pomoći u ovoj velikoj potrebi...

»I objavi se tajna Danilu u noćnoj utvari; tada Danilo blagoslovi Boga nabeskoga.« (Danilo 2,19)... Želim da uverim mlade da je Danilov Bog i njihov Bog, i bez obzira kakva se teškoća pojavi, neka čine ono isto što je Danilo učinio: »Da se mole za milost Bogu nebeskome«. (Danilo 2,18)

Bog neće izneveriti svoju Crkvu u trenutku najveće opa-snosti. On joj je obećao izbavljenje. [215]

Hrabri spadaju među Božje dragulje, 29. juli

»Ti će mi biti blago, veli Gospod nad vojskama, u onaj dan kad ja učinim; i biću im milostiv, kao što je otac milosti v svome sinu koji mu služi.« Malahija 3,17.

Veliko je delo Gospodnje. Ljudi se opredeljuju. Dok će oni koje smo smatrali neznabošcima birati Hristovu stranu, dotle će oni koji su se uvredili, kao nekada učenici, odlaziti od Njega i neće više ići za Njim...

Kako će pokušaj ljudi da promene Božji zakon delovati na pravedne? Hoće li se oni uplašiti sveopšteg prezira kojem će biti izložen Božji sveti zakon? Hoće li se istinski poštovaoci onog »tako reče Gospod« pokolebati i postideti zato što izgleda da ceo svet prezire Božji pravedni zakon? Hoće li i njih odneti poplava zla? — Ne! Onima koji su sebe posvetili Bogu da Mu služe, Božji zakon postaje sve dragoceniji što je veća razlika između poslušnih i prekršilaca. U onoj meri u kojoj se sotonske osobine razvijaju u karakteru rugača i prekršilaca Božjeg zakona, u toj istoj meri sveti propisi postaju sve miliji i dragoceniji Njegovim vernim sledbenicima. Oni će kazati: »Oboriše zakon tvoj. Toga radi ljubim zapovesti tvoje većma nego zlato i drago kamenje!« (Psalam 119, 126.127) Upravo u onima koji su bili verni pristavi Božje milosti ljubav prema Božjim zapovestima raste srazmemo sa prezirom koji prema njima pokazuju ljudi oko njih.

Zli ljudi i crkva se usaglašavaju u ovoj mržnji prema Božjem zakonu, i onda dolazi kriza... Ali, dok oni gunđaju i dok se tuže, dok lažno optužuju, dok još revnije obavljaju sotonino delo, druga grupa privlači našu pažnju: »Tada oni koji se boje Gospoda govoriše jedan drugome, i pogleda Gospod, i ču, i napisa se knjiga za spomen pred njime za one koji se boje Gospoda i misle o imenu njegovu.« (Malahija 3,16) [216]

Bog je sa svojom decom, 30. juli

»Ne boj se, jer sam ja s tobom; od istoka ću dovesti seme tvoje, i od zapada sabraću te. Kazaću severu: daj! i jugu: ne brani! Dovedi sinove moje iz daleka i kćeri moje s krajeva zemaljskih.« Isaija 43,5.6.

Mi moramo da radimo svoje delo radosno i sa nadom. Nikako se ne smemo obeshrabriti. Držimo svoje oči daleko od neprijatnih delova našeg iskustva, i neka naše reči budu pune radosti! Mi sebe možemo okružiti sunčanom atmosferom, ili atmosferom koja je puna mraka. Naučimo sebe da izgovaramo reči pune ohrabrenja! Prihvatimo pouke koje nam pruža Hristov primer. Čak ni Njegovo strašno poniženje od ruku Jevreja i rimskih vojnika — Njegovo lažno sudenje i surovo mučenje kojem je bio izložen — nisu Ga naveli da se obeshrabri.

Držimo se pouzdanja koje smo imali u početku čvrsto sve do kraja! Svetlost Božje istine ne sme da se prigušuje. Ono treba da sija usred tame zablude koja obavija naš svet. Božja Reč se mora otvarati pred onima koji zauzimaju visoke položaje u svetu, kao i pred onima koji su niži. Hristova Crkva je Božje oruđe za objavljivanje istine; ona je od Njega dobila silu da obavi naročito delo; i ako bude bila verna Bogu, poslušna Njegovim zapovestima, na njoj će počivati savršenstvo božanske sile. Ako bude poštovala Gospoda Boga Izrailjevog, nema sile koja bi joj se mogla odupreti. Ako bude bila verna svom zavetu, snage neprijatelja neće biti ništa više u stanju da je nadvladaju nego što je slama sposobna da se odupre vihoru.

Pred Crkvom je zora blistavog, slavnog dana, ako bude stavila na sebe odeću Hristove pravednosti, i oslobodila se svake zavisnosti od sveta... Od Hrista teče živa reka spasenja... Kada se u veri uhvatimo za Njegovu snagu, On će promeniti, čudesno promeniti, najbeznadežnije, najobeshrabrujuće izglede. On će to učiniti na slavu svog imena. [217]

Obnavljanje snage, 31. juli

»Ali, koji se nadaju Gospodu, dobijaju novu snagu, podižu se na krilima kao orlovi, trče i ne sustaju, hode i ne more se!« Isaija 40,31.

Da bi mogao uspešno da se bori, vojnik mora da ima hrabrosti i snage. Sami po sebi, mi smo slabi i nejaki. Ali, upućeno nam je obećanje: »Koji se nadaju Gospodu, dobijaju novu snagu!«

Pojaviće se prepreke napredovanju Božjeg dela; ali nemojte se bojati. Sa svemoćnošću Cara nad carevima, naš Bog koji drži zavet svoj, sjedinjuje blagost i staranje nežnog Pastira. Ništa se ne može isprečiti na Njegovom putu. Njegova moć je apsolutna, i ona je zalog sigurnog ispunjenja Njegovih obećanja Njegovom narodu. On može da ukloni sve prepreke napredovanju svog dela. On ima načina da uldoni svaku teškoću, da bi oni koji Mu služe i poštuju sredstva kojima se On služi, mogli da budu izbavljeni. Njegova dobrota i Njegova ljubav su beskrajni, a Njegov zavet je nepromenljiv.

Planovi neprijatelja Njegovog dela mogu izgledati čvrsti i dobro utemeljeni, ali je On u stanju da obori sve te planove, pa i najjači od njih! U vreme koje odabere i na svoj način, On će to i učiniti, kada zaključi da je naša vera dovoljno opravdana i da se mi približavamo Njemu, uzevši Njega za svog savetnika.

U najmračnije dane, kada su izgledi tako tamni, nemoj te se bojati! Imajte vere u Boga. On izvršava svoju volju, čineći da je sve dobro i u korist Njegovog naroda. Snaga onih koji Ga vole i koji Mu služe obnavljaće se svakoga dana. Njegov razum će biti uključen u njihovu službu tako da ne greše pri ispunjavanju Njegovih namera.

Ne sme biti obeshrabrenja u Božjoj službi. Naša vera mora da izdrži pritisak kojem je izložena. Bog je sposoban i spreman da svojoj deci stavi na raspolaganje celokupnu snagu koja im je neophodna. On će i više nego ispuniti i najuzvišenija očekivanja onih koji se u Njega uzdaju. [218]

avgust—HVALIMO SE HRISTOVIM KRSTOM

Vidimo Hrista na krstu, 1. avgust

»I beše treći sat kada ga razapeše.« Marko 15,25.

Bezgrešni Božji Sin visio je na krstu; Njegovo telo izbra-zdano masnicama od udaraca; ruke, koje su se tako često pružale da daju blagoslov, bile su prikovane za gredu; noge, tako neumorne u svojoj službi bližnjima, pribodene uz drvo; Njegovo carsko čelo isprobadano krunom od tmja; Njegove drhtave usne oblikovane na uzdah bola. I sve što je izdržao — kaplje krvi koje su tekle sa Njegovog čela, Njegovih ruku, Njegovih nogu, agonija od koje se grčilo Njegovo telo, neizrecivi strah koji je ispunjavao Njegovu dušu kad je Otac sakrio svoje lice od Njega — govori svakom pripadniku ljudskog roda: zbog tebe je Sin Božji pristao da nosi teret krivice, zbog tebe je On pokvario područje smrti, otvorio vrata Raja. On... je sebe ponudio kao žrtvu na krstu, i to iz ljubavi prema tebi. On, koji je poneo greh, izdržao je gnev božanske pravde, i tebe radi postao grehom.

U tišini su gledaoci iščekivali kraj strašnog prizora. Sunce je sijalo, ali je krst i dalje bio obavijen tamom. Sveštenici i upravitelji gledali su prema Jerusalimu; i gle, gusti oblak se nadvio nad gradom i nad ravnicom Judejskom. Sunce pravednosti, Videlo sveta, povlačilo je zrake svoje svetlosti od nekada omiljenog grada Jerusalima. Oštre munje Božjeg gneva bile su upućene protiv osuđenog grada.

Iznenada se tama podigla od krsta, i jasnim glasom, sličnim glasu trube, koji je odjeknuo po celom stvorenom svetu, Isus je povikao: »Svrši se!« »Oče, u tvoje ruke predajem duh svoj!« (Jovan 19,30; Luka 23,46) Svetlost je okružila krst, i lice Spasitelja je zasijalo slavom kao Sunce. I tada je sagnuo glavu na prsa i izdahnuo. [219]

Svi ljudi privučeni su uzdignutom Spasitelju, 2. avgust

»I kada ja budem podignut od zemlje, sve ću privući k sebi!« Jovan 12,32.

Nikada ranije nije znanje o Hristu bilo tako veliko kao u trenutku kada je visio na krstu. On je bio podignut od zemlje, da bi sve privukao k sebi. U srcima mnogih koji su posmatrali prizor raspeća, koji su čuli Hristove reči, trebalo je da zasja videlo istine. Zajedno sa Jovanom oni će uzviknuti: »Gle, Jagnje Božje, koje uze na se grehe sveta!« (Jovan 1,29) Bilo je takvih koji se nisu smirili sve dok, pretražujući Pisma i upoređujud tekst sa tekstom, nisu shvatili svrhu Hristove misije. Videli su da je Onaj, čija nežna milost obuhvata celi svet, osigurao oproštenje svima. Čitali su proročanstva koja su se odnosila na Hrista, obećanja tako čista i jasna, koja su ukazivala na studenac dostupan Judi i Jerusalimu.

Hristova žrtva kao pomirenje za greh, to je velika istina oko koje se roje sve ostale istine. Da bi se pravilno shvatila i ocenila, svaka istina u Božjoj Reči, od 1. Mojsijeve do Otkrivenja, mora da se proučava u svetlosti koja sija sa krsta na Golgoti, i u vezi sa tom čudesnom, središnjom istinom o Spasiteljevom pomirenju. Oni koji proučavaju Otkupiteljevu divnu žrtvu rastu u milosti i u znanju.

Iznosim pred vas veliki, granđiozni spomenik milosti i obnovljenja, spasenja i otkupljenja — Sina Božjega uzdignutog na krstu Golgote. Ovo treba da bude tema svakog izlaganja.

Isus poziva i privlači svojim Svetim Duhom srca mladih i starih k sebi... Kada se Hristos raspeti propoveda, sila Jevanđelja se pokazuje uticajem koji ima na vernika. Umesto da ostane mrtav u gresima i prestupima, on se budi.

Uzdižimo Čoveka sa Golgote sve više i više; u uzdizanju Hristovog krsta krije se sila. [220]

Svi koji pogledaju na krst biće živi, 3. avgust

»I načini Mojsije zmiju od bakra, i metnu je na motku, i koga god ujede zmija on pogleda u zmiju od bakra, i ozdravi.« 4. Mojsijeva 21,9.

Gospod Isus je zaštitio decu Izrailjevu od otrovnih zmija u pustinji, ali taj deo svoje istorije oni nisu poznavali. Nebeski anđeli su ih pratili, i u stubu od oblaka danju i u stubu od ognja noću, Isus im je bio zaštita u toku celog njihovog putovanja. Međutim, oni su postali sebični i nezadovoljni, i da ne bi zaboravili veliku brigu koju je Bog vodio o njima, Gospod im je dao gorku lekciju. Dozvolio je da ih ujedaju otrovne zmije, ali u svojoj velikoj milosti nije ih ostavio da propadnu. Mojsiju je bilo naređeno da podigne na štap zmiju od bakra i da objavi da će preživeti svi koji budu pogledali u nju. I svi koji su pogledali, zaista su preživeli. Zdravlje im se odmah vratilo... Kako je čudan simbol Hrista bilo ovo obličje zmija koje su ih ujedale! Ovaj simbol bio je podignut na štap, i trebalo je da ga pogledaju da bi ozdravili. Tako je i Isus došao u obličju tela grehovnoga! Došao je kao nosilac greha...

Ista poruka, koja donosi zdravlje i život, i sada odjekuje. Ona ukazuje na Spasitelja koji je uzdignut na sramno drvo. Oni, koje je ujela ona stara zmija, đavo, pozvani su da pogledaju i da žive... Jedino u Isusu gledaj svoju pravednost i svoju žrtvu. Kada budeš opravdan verom, otrovni ujed zmije će biti izlečen.

Bez krsta, čovek ne može imati nikakvog zajedništva sa Ocem. Na njemu se temelji sva naša nada. Sa njega sija svetlost Spasiteljeve ljubavi; i kada sa podnožja krsta grešnik podigne pogled prema Onome koji je umro da ga spase, može se radovati potpunom radošću; jer su mu gresi oprošteni. Klečeći u veri kraj krsta, on je dostigao najviše mesto do kojeg čovek može da dopre. [221]

Hristov krst uzdignut u našem domu, 4. avgust

»А Isus im reče: kad podignete Sina čovečijega, onda ćete doznati da sam ja, i da ništa sam od sebe ne činim, nego kako me nauči Otac moj, onako govorim.« Jovan 8,28.

Hrista treba da uzdignu oni koje je otkupio umirući na krstu sramotnom smrću. Onaj koji je osetio silu Hristove milosti željan je da ispriča svoju priču. On se trudi da uvede u praksu radne metode kojima će proširiti Hristovo Jevanđelje. Čovečanstvo, učeći se uspešnosti na velikom izvoru mudrosti, postalo je sredstvo, radna sila, preko koje Jevanđelje pokazuje svoju snagu da preobrazi um i srce...

Sve naše sposobnosti treba da se upotrebe u Hristovoj službi. To je ono što mi svi dugujemo Bogu. Uspostavljajući vezu sa Hristom obnovljeni se čovek samo vraća odnosu sa Bogom koji mu je bio određen... Njegove dužnosti su svuda oko njega, blizu i daleko. Njegova prva dužnost su njegova deca i najbliži rođaci. Ničim se ne može izgovoriti ako ovaj unutrašnji krug zanemari zbog šireg spoljašnjeg kruga...

Neke porodice imaju svoju malu crkvu u svom domu. Uzajamna ljubav povezuje srce sa srcem, a jedinstvo koje postoji među članovima porodice propoveda najuspešniju propoved o praktičnoj pobožnosti koja se uopšte može održati. Kada roditelji verno obavljaju svoje dužnosti u porodici, obuzdavajući, ispravljajući, savetujući, usmeravajući, vodeći — otac kao sveštenik porodice, a majka kao misionar u porodici — oni pokrivaju područje koje Bog želi da pokriju. Verno izvršavajući svoje dužnosti u domu, oni umnožavaju sile koje će činiti dobro izvan doma. Postaju bolje pripremljeni i za rad u Crkvi. Obučavajući tiho svoje malo stado, vezujući svoju decu uz Boga i uz sebe, očevi i majke postaju Božji saradnici. Krst je uzdignut u njihovom domu. Članovi porodice postaju članovi nebeske carske porodice, deca nebeskog Cara. [222]

Otkupljeni Hristovom dragocenom krvlju, 5. avgust

»Znajući da se propadljivim srebrom ili zlatom ne iskupiste... nego skupocenom krvlju Hrista, kao bezazlena i prečista Jagnjeta. « 1. Petrova 1,18.19.

Svaka duša je dragocena, jer je otkupljena dragocenom krvlju Isusa Hrista.

Sotona može da šapuće: »Ti si suviše veliki grešnik da bi te Hristos mogao spasti!« I dok priznajete da ste zaista grešni i nedostojni, možete kušaču uzvratiti uzvikom: »Pozivajući se na pomirenje, ja tražim da mi Hristos bude Spasitelj! Ne uzdam se u svoje zasluge, već u dragocenu Isusovu krv, koja me čisti!«

Mi se ne možemo spasti od kušačeve sile, ali, on drhti i beži kada se pozovemo na zasluge te dragocene krvi.

Gospod vas voli; On vam je draži od bilo koje zemaljske veze; od bilo čega na Zemlji. Razmislite u kolikoj blizini Onoga koji je vaša snaga i vaša uspešnost se možete naći. Nemojte živeti u senci krsta, već na sunčanoj strani krsta, na kojoj Sunce pravednosti može da obasja vaše srce.

Mi moramo imati slobodan pristup Hristovoj krvi pomirenja. To moramo smatrati svojom najdragocenijom prednošću, najvećim blagoslovom, koji je ikada ponuđen grešnom čoveku. A kako se malo koristi taj veliki dar! Kako je duboka, kako široka i trajna ta reka! Svakoj duši koja čezne za svetošću nudi se utočište, nudi se mir, nudi se oživljavajući uticaj Svetoga Duha, a zatim sveto, srećno, smireno hodanje i dragoceni razgovor sa Hristom. Tada, o tada, moći ćemo da kažemo razgovetno, zajedno sa Jovanom: »Gle, Jagnje Božje, koje uzima na se grehe sveta!« (Jovan 1,29) Govori o tome, moli se za to. Neka to bude tema svete pesme — da budeš opran, da budeš očišćen; duša koja veruje oslanja se na takvu ljubav, i njenom zaslugom stoji pred Božjim prestolom pomilovana, opravdana, posvećena... Njena sila očišćenja daje snagu i životnost veri, silu molitvi i sreću ra-dosnoj poslušnosti. [223]

Očišćeni Hristovom krvlju, 6. avgust

»I krv Isusa Hrista, Sina njegova, očišćava nas od svakoga greha.« 1. Jovanova 1,7.

Neki govore o jevrejskom razdoblju kao o vremenu bez Hrista, bez milosti ili milosrđa. Na takve bi se mogle primeniti Hristove reči, upućene sadukejima: »Varate se, ne znajući Pisma ni sile Božje!« (Matej 22,29) Razdoblje jevrejskog sistema bilo je vreme divnog izražavanja božanske sile. Tako je slavno bilo otkrivanje božanske prisutnosti da je smrtni ljudi nisu mogli podneti. Mojsije, koji je uživao visoku božansku naklonost, uzvikuje: »Uplašio sam se i drhtim! « (Jevrejima 12,21) Ali, Bog mu je dao snage da podnese ovu naročitu slavu i da ponese sa gore njen odsjaj na svom licu, odsjaj tako blistav đa je narod samo sa prekidima mogao da gleda u njega...

Sam sistem žrtava uspostavio je Hristos i dao ga Adamu kao simbol Spasitelja koji će doči, koji će poneti grehe sveta, i umreti za njegovo otkupljenje. Preko Mojsija, Hristos je Izrailjcima dao jasna uputstva o žrtvama... Samo čiste životinje bez mane, one koje će simbolički predstavljati Hrista, bile su prihvatane kao žrtve Bogu...

Izrailjcima je bilo zabranjeno da jedu loj i krv... Ovaj se zakon nije odnosio samo na životinje za žrtvu, već i na svu stoku koja se upotrebljavala za hranu. Ovaj je zakon trebalo da u njihove misli utisne važnu činjenicu da bez greha ne bi bilo ni prolivanja krvi...

Krv Božjeg Sina bila je simbolički predstavljena krvlju zaklanih žrtava i Bog je hteo da se postavi jasna i određena razlika između onoga što je sveto i onoga što je obično. Krv je bila sveta, pošto se samo prolivanjem krvi Božjeg Sina moglo postići pomirenje za greh. Krv se takođe upotrebljavala za čišćenje Svetilišta od greha naroda, predstavljajući tako simbolički Hristovu krv koja jedina može doneti odšćenje od greha. [224]

Pomirenje Hristovom krvlju, 7. avgust

»Ne samo pak to, nego se hvalimo i Bogom kroz Gospoda svojega Isusa Hrista, kroz kojega sada primismo pomirenje.« Rimljanima 5,11.

Hvala Bogu da Onaj koji je prolio svoju krv za nas živi da bi se pozivao na nju, živi da bi posredovao za svaku dušu koja Ga prima. »Ako priznajemo grehe svoje veran je i pravedan da nam oprosti grehe naše i da nas očisti od svake nepravde.« (1. Jovanova 1,9)... Uvek moramo imati na umu delotvomost Hristove krvi. U toj krvi, koja čisti i održava život, i može se dobiti živom verom, krije se naša nada. Neophodno je da sve bolje shvatamo i sve više cenimo nedostižnu vrednost te krvi, jer će nas ona zastupati jedino ako se u veri pozovemo na njene zasluge, ako sačuvamo čistu savest i mir sa Bogom. Ona je predstavljena kao krv oproštenja, neodvojivo povezana sa vaskrsenjem i životom našeg Otkupitelja, kao matica koja stalno teče, izvirući kod Božjeg prestola, kao voda reke života.

Predivni simbol žive ptice uronjene u krv zaklane ptice koja je zatim puštena da uživa u životu (3. Mojsijeva 14,4-8), za nas je simbol pomirenja. To je sjedinjavanje života i smrti koje tražiocu istine i sakrivenog blaga predstavlja sjedinjavanje krvi oproštenja sa vaskrsenjem i životom našeg Otkupitelja. Ptica je bila zaklana iznad žive vode; ta tekuća voda je simbol delotvornosti krvi Hristove, krvi koja stalno teče i stalno čisti, krvi Jagnjeta koje je zaklano od postanja sveta...

Mi moramo imati slobodan pristup Hristovoj krvi pomirenja. To moramo smatrati svojom najdragocenijom prednošću, najvećim blagoslovom koji je ikada ponuđen grešnom čoveku... Kako je duboka, kako široka i trajna ta reka! Svakoj duši koja čezne za svetošću nudi se utočište, nudi se odmor, nudi se oživljavajud uticaj Svetoga Duha, a zatim sveto, srećno i smireno hodanje i dragoceni razgovor sa Hristom. [225]

Opravdani smo Hristovom krvlju, 8. avgust

»Ali Bog pokazuje svoju ljubav k nama što Hristos još kad bejasmo grešnici umre za nas. Mnogo ćemo, dakle, većma biti krozanj spaseni od gneva kad smo se sad opravdali krvlju njegovom.« Rimljanima 5,8.9.

Hristos je postigao pomirenje za greh i poneo svu njegovu sramotu, ukor i kaznu; a ipak, noseći greh, doneo je večnu pravednost, tako da vernik može biti bez mane pred Gospodom...

Međutim, mnogi, koji sebe smatraju Božjom decom, osla-njaju svoju nadu na druge temelje, a ne samo na Hristovu krv. Kada dobiju poziv da svoju veru potpuno oslone na Hrista kao savršenog Spasitelja, izlazi na videlo činjenica da oni svoju veru temelje na nečemu što misle da sami mogu da učine. Oni kažu: »Moram mnogo toga da učinim pre nego što budem spreman da dođem Hristu!« Drugi izjavljuju: »Kada budem do kraja učinio ono što sam mogu, tada će mi Gospod Isus priskočiti u pomoć!« Oni zamišljaju da sami moraju mnogo da učine za spasenje svoje duše i da će se Isus pojaviti mnogo kasnije i učiniti ono što im još nedostaje; da će povući samo završni potez u delu njihovog spasenja. Ove jadne duše nikada neće biti jake u Gospodu sve dok ne prihvate Hrista kao svog potpunog Spasitelja. Oni ne mogu ništa dodati svom spasenju.

Od Izrailjaca se tražilo da poškrope dovratnike krvlju zaklanog jagnjeta da bi izbegli uništenje kad andeo smrti bude prolazio zemljom. Ali, ako bi umesto tog jednostavnog dela vere i poslušnosti, zabarikadirali vrata i preduzeli sve mere da spreče pristup anđelu uništenja, njihovi napori bi bili uzaludni... Kad se krv videla na dovratniku, bilo je dovoljno. Spasenje je bilo obezbeđeno toj kući. Tako je to i u delu spasenja; samo nas krv Isusa Hrista čisti od svakog greha.

Zaslugama Njegove krvi i vi možete savladati svakog duhovnog neprijatelja i ukloniti svaku manu iz svog karaktera. [226]

Krvlju Isusa Hrista postali smo sinovi Božji, 9. avgust

»Imajući, dakle, slobodu, braćo, ulaziti u svetinju krvlju Isusa Hrista, putem novim i živim, koji nam je obnovio zavetom, to jest telom svojim.« Jevrejima 10,19.20.

Isus je bio prikovan na krst između trećeg i šestog sata, što znači, između devet i dvanaest sati. Posle podne je umro. Bilo je to u vreme večernje žrtve. I tada se zavesa u Hramu, koja je sakrivala Božju slavu od pogleda okupljenih Izrailjaca, razderala nadvoje, od vrha do dna.

Preko Hrista je trebalo da se razotkrije sakrivena slava svetinje nad svetinjama. On je pretrpeo smrt za svakog čoveka, i tim darom, sinovi čovečji trebalo je da postanu sinovi Božji. Otvorenih lica, gledajući kao kroz stakio u zagonetki slavu Gospodnju, oni koji veruju u Hrista trebalo je da se preobraze u to isto obličje, iz slave u slavu. Presto milosti, na kojem je počivala slava Božja u svetinji nad svetinjama, dostupan je svima koji prihvate Hrista kao svoje pomirenje za greh, i koji Njegovim posredovanjem uspostave zajedništvo sa Bogom. Veo je razderan, zidovi razdvajanja oboreni, rukopis obreda precrtan. Zaslugom Njegove krvi neprijateljstvo je ukinuto.

Jednostavna priča o Hristovom krstu, Njegovim patnjama i umiranju za svet, Njegovom vaskrsenju i vaznesenju, Njegovom posredovanju za grešnika pred Ocem, obuzdava i lomi tvrdo i grešno srce, dovodi grešnika do pokajanja. Sveti Duh iznosi problem pred njega u novoj svetlosti i grešnik shvata da greh mora biti strašno zlo kada je bila neophodna takva žrtva pomirenja... Kako je strašan greh kada se kao lek nije moglo upotrebiti ništa drugo osim smrti Božjega Sina da bi se čovek oslobodio posledica svoje krivice. Zašto je to sve bilo učinjeno za čoveka? — Zato što ga je Bog voleo, i nije bio spreman da dozvoli da bilo ko pogine, već da svi dođu u pokajanje, da poveruju u Isusa kao u svog Spasitelja i dobiju večni život. [227]

Hristovom smrću smo se pomirili sa Bogom, 10. avgust

»Jer kad smo se pomirili s Bogom smrču Sina njegova dok smo još bili neprijatelji, mnogo ćemo se većma spasti u životu njegovu kad smo se pomirili.« Rimljanima 5,10.

Krst je bio okružen silom koju jezik ne može izraziti. Hristova žrtva za ljudski rod postiđuje naše jadne napore i metode da upoznamo i uzdignemo ljudski rod, da pomognemo grešnim ljudima i ženama da nađu Isusa.

Rad sinova i kceri Božjih mora se po karakteru razlikovati od onoga što se do sada pokazivalo kod mnogih. Ako oni zaista vole Isusa, tada će imati i sveobuhvatnije zamisli o ljubavi koja je bila pokazana prema grešnom čoveku i koja je zahtevala prinošenje tako skupe žrtve da bi se spasao ljudski rod... Naš Spasitelj traži saradnju svakog Adamovog sina i kćeri koji su postali sinovi i kćeri Božje... Naš Spasitelj objavljuje da je sa Neba doneo večni život kao svoj dar. Trebalo je da On bude uzdignut na krst na Golgoti da bi sve ljude privukao k sebi. Kako bismo se onda morali ponašati prema Hristovom otkupljenom nasledstvu? Nežnost, poštovanje, ljubaznost, saučešće, i ljubav, to su vrline koje im moramo pokazati. Tek tada ćemo moći raditi da bismo pomogli jedni drugima, da bismo bili na blagoslov jedni drugima. U tom poslu naćićemo nešto što je daleko više od jednostavnog ljudskog bratstva. Imaćemo uzvišeno društvo nebeskih anđela. Oni sarađuju sa nama u delu prosvetljivanja svih, i malih i velikih.

Prihvativši se tog posla, zadivljujućeg dela našeg spasenja, Hristos je, u dogovoru sa svojim Ocem, odlučio da neće izostaviti ništa, bez obzira na cenu, da neće uskratiti ništa, bez obzira koliko visoko bilo procenjeno, čime bi mogao izbaviti jadnog grešnika. On bi celo Nebo uključio u ovo delo spasenja, obnavljanja Božjeg moralnog lika u čoveku... Biti Božje dete znači biti jedno sa Hristom u Bogu, pružiti svoje ruke sa ozbiljnom, požrtvovnom ljubavlju da bismo doneli snagu i blagoslov dušama koje propadaju u svojim gresima. [228]

Hristos nas je izbavio od večne smrti, 11. avgust

»Koji nas je od tolike smrti izbavio, i izbavija; i u njega se uzdamo da će nas i još izbaviti.« 2. Korinćanima 1,10.

Naš Spasitelj je došao na ovaj svet da u ljudskoj prirodi izdrži sva iskušenja kojima je čovek izložen. U svom životu On se suočio sa snagom zloćudnog neprijatelja da prevari, da zavede, da uništi. Kao Otkupitelj ljudskog roda, On opominje ljude da ne teže za onim što bi ih moglo skrenuti sa uskog puta. On je prokrčio stazu slave za one koji putuju prema nebeskim stanovima koje je otišao da pripremi svima koji žele da se pripreme da postanu članovi carske porodice...

Svojim životom Hristos je otkupio sva ljudska bića. On je umro okrutnom smrću da bi spasao ljudska bića od večne smrti. On je dao svoj bezgrešni život da bi za grešnika stekao život koji je sličan Božjem životu. Svojom smrću, On je čoveku otvorio mogućnost da raskine sa sotonom, da se vrati u zajednicu sa Bogom, i da verom u Otkupitelja dobije oproštenje...

Onaj kome na raspolaganju stoje sve sile i na Nebu i na Zemlji, uzdići će svaku dušu koja se kaje i veruje. Svima koji Ga prime On daje snagu da postanu sinovi Božji. On se duboko zanima za svaku dušu, jer je cenom svog života platio da niko ne bude izgubljen za svu večnost.

Hristove sluge mogu i treba da budu u stanju da se suoče sa svakim iskušenjem i da ga savladaju. Trebalo bi da kažu: »Ja ne pripadam sebi, jer sam kupljen skupo. Beskrajnom žrtvom koju je Hristos dao za mene, postalo mi je nemoguće da Mu dam više nego što traži od mene. Sve je postalo Njegovo. On me je otkupio, telo, dušu i duh. On traži sve moje vreme, celokupne moje sposobnosti! «

Oni koji Ga prime i koji veruju u Njega postaju duhovna Božja deca. Oni su usvojeni u carsku porodicu i pošto se trude da čine Božju volju, poprimaju i Njegovo obličje. [229]

Hvalimo se jedino Hristovim krstom, 12. avgust

»А ja Bože sačuvaj da se čim drugim hvalim osim krstom Gospoda našega Isusa Hrista, kojega radi razape se meni svet i ja svetu.« Galatima 6,14.

Hristov krst — koliki veruju da je on ono što jeste? Koliki ga unose u svoja proučavanja i znaju njegovo pravo značenje? U našem svetu ne bi moglo biti hrišćanina bez Hristovog krsta... Odvrati se od primera sveta, prestani da uzvisuješ njegove navodne velikane, odvrati svoj um od svake slave osim slave Hristovog krsta. Pavle kaže: »A ja Bože sačuvaj da se čim drugim hvalim osim krstom Gospoda našega Isusa Hrista!« Neka svi, od najvišeg do najnižeg, shvate šta znači hvaliti se Hristovim krstom. Taj se krst mora muški i hrabro nositi. Hristos objavljuje: »Ako ko hoće za mnom ići, neka se odreče sebe, i uzme krst svoj i ide za mnom!« (Matej 16,24) I svima koji će ga uzeti i poći za Hristom, krst će biti zalog venca slave koji nikada neće izbledeti...

To je najuzvišenija nauka koju možemo naučiti — nauka o spasenju. Krst sa Golgote, ako se pravilno shvati, postaje prava filozofija, čista i nepokvarena religija. To je večni život svima koji veruju. Uz bolne napore, linija za linijom, pravilo za pravilom, ovde malo, onde malo, treba da se ureže u sećanje... da je Hristov krst isto tako delotvoran sada kao i u Pavlove dane, i da ga isto tako moramo savršeno razumeti danas kao što ga je razumeo veliki apostol...

Znaj da je jedino čime se možeš slobodno hvaliti ono što će ti otvoriti vrata Božjeg grada! Nauči iz Božje Reči kako se oblikuje karakter osposobljen za zemlju za kojom težiš. Znaj da se Hristos mora utvrditi među vama i da sve ono što je bilo izgubljeno u Adamu Hristov krst potpuno vraća svakoj duši koja veruje. [230]

Ne hvalimo se ljudima, 13. avgust

»I opet: Gospod zna pomisli mudrih da su ništa. Zato niko da se ne hvali čovekom!« 1. Korinćanima 3,20.21.

Mi živimo u vremenu raskalašnosti; i stari i mladi se bez stida odaju grehu. Ukoliko se naši mladi ne čuvaju sa svetim staranjem, ukoliko ne budu podržani čvrstim načelima, ukoliko se ne pokaže veća pažnja pri biranju njihovih prijatelja i literature kojom hrane svoj um, oni će biti izloženi društvu čiji je moral isto tako izopačen kao i moral stanovnika Sodoma... Naša omladina će se suočavati sa iskušenjima sa svih strana i zato mora biti vaspitana da se osloni na uzvišeniju snagu, uzvišenija učenja od onih koja potiču od smrtnika. Na sve strane srećemo se sa onima koji ruže našeg Gospoda, koji već po navici iskazuju prezir prema hrišćanstvu... Oni koji nemaju moraine snage ne mogu ustati u odbranu istine; oni nemaju hrabrosti da kažu: »Ukoliko se ovaj razgovor ne prekine, ne mogu da ostanem u vašoj sredini. Isus, Otkupitelj sveta je moj Spasitel; u Njemu je sva moja nada u večni život.« Međutim, upravo je to način da ih se utiša. Ako se prepirete sa njima, oni će iznositi dokaze kojima će vas pobijati i ništa što kažete neće ih dimuti; ali, ako živite za Hrista, ako ste čvrsti u svojoj vernosti nebeskom Bogu, možete učiniti za njih ono što dokazima ne biste uspeli da učinite...

Nema žalosnijeg prizora nego kad se oni koji su otkupljeni Hristovom krvlju, koji su dobili sposobnosti da njima proslave Boga, okreću i smeju vestima koje su im milostivo bile poslane putem Jevanđelja, koji odbacuju Hristovo božanstvo, i uzdaju se u svoj ograničeni razum i u dokaze koji nemaju temelja. Kad budu stavljene na probu nevoljama, kad budu suočene sa smrću, sve te izmišljotine koje su toliko voleli, istopiće se kao inje na suncu... Hrišćanska nada je lenger duše, siguran i pouzdan. [231]

Ne smemo se hvaliti svetovnom mudrošću, 14. avgust

»Mudri da se ne hvali mudrošću svojom.« Jeremija 9,23.

Ljudi ne treba da uživaju u svojoj mudrosti, svojoj snazi, ili svom bogatstvu, već u činjenici da poznaju Hrista. To znanje je najsavršenije, najdragocenije, koje možemo imati. Ono je zalog večnog života. Jer je ovo »život večni da poznaju tebe, jedinoga istinitoga Boga, i koga si poslao, Isusa Hrista«. (Jovan 17,3) Novcem se to znanje ne može kupiti, intelektom shvatiti, silom savladati; ali, svima koji ga prihvate, Božja slavna milost biće data u obilnoj meri. Međutim, ljudi mogu da shvate svoju potrebu, da odbace svaku pomisao da se oslone na sebe, i da prihvate spasenje kao dar. Oni koji budu ušli u Nebo neće preskočiti njegove zidine svojom sopstvenom pravednošću, niti će im se njegova vrata otvoriti zato što su priložili bogate darove u zlatu i srebru; već će steći pravo da uđu u mnoge stanove Očeve kuće zaslugama Hristovog krsta...

Oni koji se oslanjaju na svoju pravednost ne osećaju po-trebu za Hristom. A kad oni koji se nazivaju Njegovim imenom počnu da uzdižu svoju mudrost i dobrotu, pokazuju da se nisu upoznali s Njime. Čim se Hristos otkrije duši, grešnik oseti da je njegova jedina nada u Božjem Jagnjetu kao žrtvi za greh. I kad Hristos počne da mu pokazuje svoju ljubav, posmatraj posledice i vidi kakve su! Mnogi tvrde da su doživeli to iskustvo, iako im je Hristova ljubav strana. Ali, ako ona navede nekoga da u poniznosti razmotri sebe... ako takav pruži dokaz da mu je nebeska nagrada mnogo dragocenija od njegovih svetovnih imanja, možemo znati da su zraci života od Hrista obasjali njegovu dušu.

Bez Hrista, ljudska mudrost u svim svojim oblicima je ludost; jer su oni koji se uzdaju u svoju mudrost izgubili večnost iz svojih računica... Svima koji veruju da je Isus u stanju da savršeno spase sve koji preko Njega dolaze Bogu, Jevanđelje je sila i mudrost od Boga. [232]

Ne smemo se hvaliti bogatstvom, 15. avgust

»Ni bogati da se ne hvali bogatstvom svojim.« Jeremija 9,23.

Bogataš ne sme da se hvali svojim bogatstvom. Ako svoja osećanja povežemo sa onim što je na ovoj Zemlji, zaboravićemo da uzdižemo Hrista. Sotona će naše misli zaokupljati onim što spada u ovaj život, tako da ćemo izgubiti iz vida uzvišeniji život; ali mi sebi ne smemo dozvoliti da ispunjavamo njegove namere. Hristos je izvor svih ovozemaljskih, kao i svih duhovnih blagoslova. Ako nam je On dao bogatstvo, nije to učinio zato da bismo ga smatrali svojim. »Ne sabirajte sebi blaga na Zemlji, gde moljac i rđa kvare, i gde lupeži potkopavaju i kradu, nego sabirajte sebi blago na Nebu.« (Matej 6,19.20)... Pavle je sve smatrao gubitkom, samo da Hrista zadobije. Ali, kada Spasitelj zatraži naše imanje i našu službu, mnogi vide da ne mogu da slušaju Boga i istovremeno vuku sa sobom svoja zemaljska blaga, pa olučuju da će ostati uz svoje blago...

Kako oni koji se nadaju da će stajati oko Hristovog prestola, da će biti odeveni u Njegovu pravednost, mogu da gaje nepoverenje u Boga i boje se da će ih On ostaviti u neimaštini? Gde je njihova vera? Naš nebeski Otac hrani gavranove, pa zar neće još više hraniti nas?... Kad bismo pravilno ocenjivali Hrista, ne bismo ničemu dozvoljavali da stane između nas i Njega... Oni koji se trude da utvrde koliko mogu da se približe svetu, a da ipak zadobiju Nebo, na kraju će se naći dovoljno blizu sveta da sebe isključe iz Neba. Moramo prihvatiti paćeničku stranu religije da bismo mogli da sednemo sa Раćenikom na Njegov presto.

Iako je zakonito da zarađujemo sredstva, novac, koji imamo, treba da smatramo pologom koji se ne sme rasipati, već upotrebiti u Gospodnjoj službi. Moramo uložiti odlučne napore da slušamo naređenja našeg Vojvode i da tako sakupljamo sebi blago na Nebu. I tada, kada sve na ovom svetu propadne, imaćemo nebesko blago, koje neće propasti. [233]

Ne smemo se hvaliti sobom, 16. avgust

»Nego ko se hvali, neka se hvali time što razume i poznaje mene da sam ja Gospod.« Jeremija 9,24.

Nikakvo hvaljenje svojim zaslugama nije na mestu.

Zapovest ne glasi, nego ko se hvali neka se hvali sobom, već neka se hvali Bogom... Prema tome, nema nikakvog osnova da ljudi hvalu pripisuju sebi. Za svaki blagoslov koji uživaju, za svaku dobru osobinu koju imaju, mogu da zahvale Hristovoj milosti. Niko ne sme da uzdiže sebe i da sebi pripisuje mudrost ili pravednost...

Oni koji su stekli najdublje iskustvo sa Bogom, najdalje su od oholosti ili samouzvišenja. Oni imaju najskromnije mišljenje o sebi, a najuzvišenija shvatanja o Hristovoj slavi i Njegovom savršenstvu... Kad su naše oči upravljene prema Nebu, kad imamo jasne poglede o Hristovom karakteru, uzdizaćemo Gospoda Boga u svojim srcima.

Kada se neko upozna sa istorijom o Otkupitelju, u sebi otkriva ozbiljne nedostatke; njegova nesličnost Hristu je tako velika da uviđa potrebu za temeljitim promenama u svom životu. I dalje proučava, sa velikom željom da postane sličan svom velikom Primeru. Prihvata izgled, duh svog voljenog Učitelja. I tako gledanjem... menja se u to isto obličje.

Mi ne možemo gledanjem mimo Isusa početi da imitiramo Njegov život, već razgovarajući o Njemu, baveći se Njegovim savršenstvom, trudeći se da profinimo svoj ukus i uzdignemo karakter, pokušavajući, verom i ljubavlju, ulažući iskrene, istrajne napore, da se približimo savršenom Uzoru. Upoznajući se sa Hristom — Njegovim rečima, Njegovim običajima, Njegovim poukama i savetima — mi prihvatamo osobine karaktera koji smo tako detaljno proučavali, i bivamo nadahnuti duhom kome smo se toliko divili. Isus nam postaje »Zastavnik izmedu deset tisuća« , »sav ljlibak«. (Pesma nad pesmama 5,10.16) [234]

Ne hvalimo se talentima ili uticajem, 17. avgust

»Ako ko govori, neka govori kao reči Božje; ako ko služi, neka služi kao po moći koju Bog daje: da se u svačemu slavi Bog kroz Isusa Hrista, kome je slava i država u vek veka.« 1. Petrova 4,11.

Hristos je naš Uzor, i oni koji slede Hrista neće hoditi u tami; jer neće tražiti svoja zadovoljstva. Stalni cilj njihovog života biće da proslave Boga. Međutim, koliko je mnogo onih kojima su bili povereni talanti sredstava i uticaja, koji su izgubili iz vida Uzor, i počeli da slede merila sveta... Ljudi i žene koji su blagosloveni obiljem novca, kućama i zemljom, obično uče svoju decu da žive životom besposlice i sebičnog popuštanja svojim željama. Tako postaju nekorisna u ovom životu, i nesposobna za budući, besmrtni život... Današnja omladina je tako vaspitana da veruje da novac čini čoveka.

Naša snaga nije u našim talantima obrazovanja ili sred-stava, niti u našoj populamosti; ona je u požrtvovnosti, u našoj dragovoljnoj poslušnosti Isusu Hristu. Oni koji istinski sve pokore Njemu, nosiće teret uticaja, i povući će i druge za sobom, jer hode u svetlosti. Intelektualna snaga će biti nemoćna, snaga novčanika se neće uzimati u obzir pred Bo-gom; već će snaga srca, duboka pobožnost, jednostavna ver-nost, imati silu uticaja koji će biti neodoljiv.

Zar se nećemo posvetiti Bogu bez ograničenja? Hristos, Car slave, dao je sebe u otkup za nas. Možemo li Mu išta uskratiti? Hoćemo li smatrati da smo, iako jadni i nedostojni, ipak suviše dragoceni da bismo se dali Isusu? — Ne, ne! Najdublje poštovanje našeg srca, najumešnija služba naših ruku, naši talanti sposobnosti i sredstava — sve je to suviše mali dar Onome koji je umro i »iskupio nas Bogu krvlju svojom od svakoga kolena i jezika i naroda i plemena«. (Otkrivenje 5,9) [235]

Hvalimo se Hristovim vaskrsenjem, 18. avgust

»Ja sam vaskrsenje i život; koji veruje mene ako i umre živeće. I nijedan koji živi i veruje mene neće umreti zauvek.« Jovan 11,25.26.

Posle Hristovog raspeća, sveštenici i upravitelji se nisu osećali onako pobedonosno kao što su očekivali. Nisu se radovali svom uspehu da utišaju glas Velikog učitelja. Bili su uplašeni. Njegova je smrt već privlačila pažnju na Njegov život i karakter. Sveštenici su bili ubeđeni da je propao njihov pokušaj da se osvete; i užasavali su se mrtvog Hrista više, daleko više, nego što su Ga se ikada bojali živog...

Svetlost sa Neba je okružavala grob, i celo nebo je bilo osvetljeno slavom anđela. Anđeo se približio grobu, i, kotr-ljajući ustranu kamen kao da je oblutak, seo je na njega. I tada se čuo njegov glas: Sine Božji, izađi; tvoj Otac te poziva! I Isus je izašao iz groba korakom moćnog osvajača. Začuo se pobednički poklik, jer je nebeska porodica čekala da Ga primi; i moćni anđeo, za kojim su se povele sve nebeske vojske, poklonio se sa poštovanjem pred Njime dok je On, Vladar Neba, objavio nad iznajmljenim Josifovim grobom: »Ja sam vaskrsenje i život!« (Jovan 11,25)

Sva stvorena bića žive voljom i snagom Božjom. Ona su primaoci života Sina Božjeg. Bez obzira koliko su sposobni i talentovani, bez obzira kolike su njihove mogućnosti, oni neprestano dobijaju život od Izvora sveg života. On je izvor, studenac života... Život koji je položio kao čovek, ponovo je uzeo i dao ljudima. On kaže: »Ja dođoh da imaju život i izobilje!« (Jovan 10,10)

Hristos se sjedinio sa ljudskim rodom, da bi ljudski rod mogao postati jedno s Njime u Duhu i životu. Zaslugom ovog sjedinjenja u poslušnosti Božjoj Reči, Njegov život postaje njihov život. On kaže pokajniku: »Ja sam vaskrsenje i život.« [236]

Zahvaljujmo Bogu na tom neizrecwom daru, 19. avgust

»А hvala Bogu na njegovom neiskazanome daru.« 2. Ko-rinćanima 9,15.

S kakvim strašnim izveštajem će morati da se suoči ljudski rod u poslednji dan, pošto je velika većina ljudi odbila neprocenjivi dar — odbacila najbogatiji poklon koji je Bog mogao da podari svetu! Upravo su preko neprocenjivog dara Isusa Hrista došli k nama svi naši blagoslovi. Život, zdravlje, prijatelji, razum, sreća, sve je to naše Hristovom zaslugom. O kada bi i stari i mladi mogli da shvate da nam sve dolazi zaslugom Hristovog života i Njegove smrti, i kada bi priznali Božje vlasništvo!

Apostol je napisao: »I niste svoji!« (1. Korinćanima 6,19) Još dok smo bili pod upravom okrutnog gospodara, još dok je Knez tame vladao našim duhom, Gospod Isus Hristos je svojom krvlju platio otkupninu za nas... Dajte Mu dragovoljnu službu svoga srca, i nemojte više uskraćivati Bogu ono što je Njegovo. »Jer je plata za greh smrt, a dar Božji je život večni u Hristu Isusu, Gospodu našemu.« (Rimljanima 6,23)

Preko svoje svete Reči, preko svoje providnosti, preko vesti koje ti šalje posredstvom svojih slugu, Isus ti svakoga dana govori: »Evo stojim na vratima i kucam: ako ko čuje glas moj i otvori vrata, ući ću k njemu i večeraću s njime, i on sa mnom.« (Otkrivenje 3,20) Isus je dao svoj dragoceni život za tebe, da ti možeš da dobješ deo u Njegovoj božanskoj prirodi, ako utečeš od telesnih želja ovoga sveta. Zato predaj sebe Njemu kao dokaz svoje zahvalne ljubavi. Da nam Hristova ljubav nije bila data u obilnoj meri, mi bismo sada bili obuzeti beznadežnim očajanjem, u duhovnoj ponoćnoj tami. Zahvaljuj Bogu svakoga dana što nam je dao Isusa.

Pomisao da je Hristos umro da bi nam osigurao dar večnog života, dovoljna je da u našim srcima pobudi najiskreniju i najtopliju zahvalnost, a sa naših usana najoduševljeniju hvalu. [237]

Samo preko Hrista imamo pristup Ocu, 20. avgust

»Zato i može zauvek spasti one koji krozanj dolaze Bogu, kad svagda živi da se može moliti za njih.« Jevrejima 7,25.

Kako se Bog pomirio sa čovekom? — Radom i zaslugama Isusa Hrista, koji... je uklonio sve što je moglo da stane između čoveka i Božje ljubavi koja prašta. Zakon koji je čovek prekršio nije promenjen da bi se približio čoveku u njegovom grešnom stanju, već je objavljen kao prepis Gospodnjeg karaktera — eksponent Njegove svete volje — uzdignut i proslavljen životom i karakterom Isusa Hrista. Ipak, put spasenja je obezbeđen; jer se bezgrešno Božje Jagnje otkrilo kao Onaj koji će uzeti na sebe grehe sveta. Isus je stao na grešnikovo mesto, i uzeo krivicu prestupnika na sebe. Gledajući na grešnikovog Zamenika i njegov Zalog, Gospod Gospod može da bude pravedan, a da ipak opravda one koji veruju u Isusa. Za onog koji prihvati Isusa kao svoju pravednost, kao svoju jedinu nadu, osigurano je pomilovanje; jer je Bog u Hristu pomirio svet za sobom. Pravednost, istina i svetost Isusa Hrista, potvrđene Božjim zakonom, predstavljaju kanal kroz koji se milost može izliti na grešnika koji se kaje i koji veruje.

Oni koji ne veruju u Hrista nisu pomireni sa Bogom; ali oni koji imaju veru u Njega sakriveni su sa Hristom u Bogu. »Ako priznajemo grehe svoje, veran je i pravedan da nam oprosti grehe naše i da nas očisti od svake nepravde.« (1. Jovanova 1,9)

On je poneo grehe i umro na krstu da bi obezbedio spasenje svakom grešniku koji se kaje i vraća svojoj odanosti Bogu. Jedino preko Hrista možemo dobiti pristup Ocu.

Isus kaže: »I koji dolazi k meni, neću ga isterati napolje!« (Jovan 6,37) Hristos uzima na sebe grehe prestupnika i daje mu svoju pravednost, osposobljavajući ga svojom preobra-žavajućom milošću da se druži sa anđelima i razgovara sa Bogom. [238]

Krst i zakon, 21. avgust

»Ko je mudar neka razume ovo, i razuman neka pozna ovo; jer su pravi putevi Gospodnji, i pravednici će hoditi po njima, a prestupnici će pasti na njima.« Osija 14,9.

Krst govori nebeskim vojskama, bezgrešnim svetovima i grešnom svetu o vrednosti koju je Bog pripisao čoveku, i o Njegovoj velikoj ljubavi kojom nas je ljubio. On svedoči svetu, anđelima i ljudima o nepromenjivosti božanskog zakona.

Hristova smrt trebalo je đa bude ubedljivi, večni dokaz da je Božji zakon isto tako nepromenjiv kao i Njegov presto... Činjenica da nije poštedeo svog Sina, čovekovog Zastupnika, predstavlja dokaz koji će za svu večnost stajati pred svetima i grešnicima, pred celim Božjim svemirom, da Bog neće prihvatiti izgovore prestupnika svog Zakona. Svaka povreda Božjeg zakona, bez obzira na svoju veličinu, doći će na red prilikom obračuna, i kada se mač pravde bude podigao, obaviće na nepokajanim prestupnicima isto delo koje je bilo obavljeno na božanskom Paćeniku.

Uračunata Hristova pravednost omogućuje grešniku da oseća da je pomilovan, da zna da ga Zakon više ne osuduje, jer je u skladu sa svim njegovim propisima. Njegova je prednost da sebe smatra nevinim kada čita i misli o kazni koja će zadesiti neveme i grešne. Verom se oslanja na Hristovu pravednost... Znajući da je grešan, prestupnik svetog Božjeg zakona, grešnik gleda na Hristovu savršenu poslušnost, na Njegovu smrt na Golgoti za grehe sveta; i ima sigurnost da je opravdan verom u Hristove zasluge i u Njegovu žrtvu. On shvata da je Božji Sin umesto njega bio poslušan Zakonu, i da kazna za prestup ne može pasti na grešnika koji veruje. Aktivna Hristova poslušnost zaogrće grešnika koji veruje pravednošću koja zadovoljava zahteve Zakona. [239]

Krst nam pomaže da razumemo prirodu, 22. avgust

»Jer si me razveselio, Gospode, delima svojim, s dela ruku tvojih radujem se.« Psalam 92,4.

Čovek danas nije sam u stanju da pravilno pročita poruke prirode. Ukoliko ga ne vodi božanska mudrost, on prirodu i prirodne zakone uzdiže iznad Boga prirode. Upravo zato se ljudske ideje o nauci tako često suprote učenjima Božje Reči. Ali za one koji su prosvetljeni svetlošću Hristovog života, i priroda je ponovo rasvetljena. U svetlosti koja sija sa krsta, u stanju smo da pravilno protumačimo pouke prirode.

U planu spasenja ima tajni koje ljudski um ne može da shvati — onoga što se ljudskom mudrošću ne može objasniti — ali nam priroda može dati duboke pouke o tajni pobožnosti. I zato neka um mladih, koliko god je to moguće, uči uz knjige prirode. Svaki žbun, svako drvo koje nosi rod, sva vegetacija, sve je stvoreno nama na korist. Tajne Božjeg carstva treba da se čitaju u rastenju semena... Bog je isplanirao da priroda treba da bude čovekov udžbenik i da ga sa puta neposlušnosti vrati Bogu. Neophodno je da se priroda pažljivo proučava pod vođstvom Svetoga Duha. Gospod je dao praktične pouke, On je svete istine učinio poznatima ljudskom umu, i to preko najjednostavnijih pojava u prirodi.

Svaki zrak Sunca, svaka mrvica hrane, kapljica vode, sve je to dar otkupiteljske ljubavi i poziva grešnika da se pomiri sa Bogom.

On je stvorio Sunce i Mesec; nema zvezde koja ulepšava nebo da je On nije načinio. Nema nijedne životne namimice na našem stolu koju On nije pripremio za naše održanje. Božji pečat i potpis nalaze se na svemu. Sve je uključeno u jedan neizrecivi Dar jedinorodnog Božjeg Sina, i sve je preko Njega u obilnoj meri obezbeđeno čoveku. [240]

Nas radi Hristos je pretrpeo krst, 23. avgust

»А ponizio sam sebe postavši poslušan do same smrti, smrti na krstu.« Filibljanima 2,8.

Zbog radosti koja Mu je bila određena, Hristos je pretrpeo krst, prezreo sramotu, i seo zauvek sa desne strane Bogu. On je umro na krstu kao žrtva za svet, i preko te žrtve izliven je najveći blagoslov koji je Bog mogao dati — dar Svetoga Duha. Taj blagoslov namenjen je svima koji prihvate Hrista.

Ovaj grešni svet poprište je najvećeg sukoba za koji znaju nebeski svemir i zemaljske sile. On je određen da bude pozomica na kojoj će se odigrati najveća bitka izmedu dobra i zla, između Neba i pakla. Svako ljudsko biće ima svoju ulogu u tom sukobu. Niko ne može ostati na neutralnom terenu. Ljudi moraju ili prihvatiti ili odbaciti Otkupitelja sveta. Svi su svedoci, ili za Hrista ili protiv Njega. Hristos poziva one koji stoje pod Njegovom zastavom da se na Njegovoj strani uključe u bitku kao verni vojnici, tako da mogu naslediti venac života. Oni su bili usvojeni kao sinovi i kćeri Božje. Hristos im je ostavio svoje sigurno obećanje da će velika biti nagrada u nebeskom carstvu onima koji zajedno s Njime učestvuju u Njegovom poniženju i patnjama istine radi.

Krst na Golgoti izaziva, i konačno će pobediti sve zemaljske i paklene sile. U krstu se stiču svi uticaji i iz njega izlaze svi uticaji. On je veliko središte privlačnosti, jer je na njemu Hristos dao svoj život za ljudski rod. Ova žrtva je bila ponuđena sa namerom da se čovek vrati u svoje prvobitno savršenstvo; da, i više od toga... Ona je bila prinesena da mu omogući potpuni preobražaj karaktera, da ga učini i više nego pobednikom. Oni koji Hristovom snagom savladaju velikog neprijatelja Boga i čoveka, u nebeskim dvorovima zauzeće mesto iznad andela koji nikada nisu sagrešili. [241]

Milost i pravda su se srele kod krsta, 24. avgust

»Milost i istina srešće se, pravda i mir poljubiće se.« Psalam 85,10.

Pravednost i Milost bile su međusobno udaljene; protivne jedna drugoj, razđvojene širokom provalijom. Gospod, naš Otkupitelj, odenuo je svoju božansku prirodu u ljudsku i, čovekovog dobra radi, izgradio karakter bez mane i mrštine. On je usadio svoj krst na pola puta između Neba i Zemlje, učinio ga objektom privlačnim za obe strane, i tako privukao i Pravednost i Milost preko provalije... Tamo je videla Jednoga koji je jednak Bogu kako podnosi kaznu za sve nepravde i grehe. I savršeno zadovoljna, Pravednost se s poštovanjem poklonila pred krstom i kazala: dovoljno je!

Žrtvom koja je prinesena nas radi stavljeni smo na sigurno tlo. Grešnik, istrgnut Hristovom silom iz oblasti greha, približava se podignutom krstu i baca se na zemlju pred njim. I tako nastaje novo stvorenje u Isusu Hristu. Grešnik je opran i očišćen. Dato mu je novo srce. Svetost zaključuje da su svi njeni zahtevi ispunjeni. Delo otkupljenja ostavlja posledice koje čovek veoma teško shvata. U ljudsko biće treba da se usadi težnja za usklađenošću sa božanskim obličjem, ono treba da dobije deo nebeskog blaga, savršenstvo sile, koje će ga postaviti na položaj viši od položaja anđela koji nikada nisu pali. Bitka je vodena, „pobeda postignuta. Sukob između greha i pravednosti uzvisio je Gospoda Boga nebeskog, i potvrdio pred spasenom ljudskom porodicom, pred bezgrešnim svetovima, pred celom vojskom saradnika zla, od najmanjeg do najvećeg, Božju svetost, milost, dobrotu i mudrost.

Hristos na krstu bio je posrednik koji je učinio da se milost i istina sretnu, a pravednost i mir poljube.

Veličina tog dara trebalo je da ljudima daruje temu za zahvaljivanje i slavljenje koje će potrajati i kroz vreme i kroz večnost. [242]

Krst razobličuje sotoninu vladavinu, 25. avgust

»I svukavši poglavarstva i vlasti, izvede ih na ugled slobodno, i pobedi ih na njemu.« Kološanima 2,15.

Na krstu na Golgoti ljubav i sebičnost suočile su se licem u lice. Tu su se otkrile na najotvoreniji način. Isus je živeo jedino da teši i blagosilja i, osudivši Njega na smrt, sotona je pokazao svu zloćudnost svoje mržnje prema Bogu. Postalo je očigledno da je stvarna namera njegove pobune bila da svrgne Boga sa prestola, i da uništi Onoga preko kojeg se otkrila Božja ljubav.

Hristovim životom i Njegovom smrću i misli ljudi izašle su na videlo. Od jaslica do krsta, Isusov život bio je poziv na predanje, na zajedništvo u patnjama. I to je razotkrilo namere ljudi. Isus je došao sa nebeskom istinom, i svi koji su slušali glas Svetoga Duha bili su privučeni k Njemu. Obožavaoci sebe spadali su u sotonino carstvo. Svojim ponašanjem prema Hristu svi pokazuju na čijoj su strani. I tako svako presuđuje samom sebi.

Na dan konačnog suda svaka će izgubljena duša shvatiti prirodu svog sopstvenog odbacivanja istine. Krst će biti predstavljen, i njegovo stvarno značenje će uvideti svaki um koji je bio zaslepljen prestupom. Pred prizorom Golgote, sa njenom tajanstvenom Žrtvom, svi grešnici će osetiti da su krivi. Svaki će lažni izgovor biti odbačen. Ljudsko otpadništvo će se pokazati u svoj svojoj odvratnosti. Ljudi će uvideti kakav su izbor načinili... Kada se budu otkrile misli svakog srca, i verni i buntovni će se sjediniti u uzviku: »Pravedni su i istiniti putevi tvoji, Care svetih. Ko se neće pobojati tebe, Gospode, i proslaviti ime tvoje?... jer se tvoji sudovi javiše.« (Otkrivenje 15,3.4)

Iako je Zemlja bila odvojena od kontinenta Neba, jako je veza bila prekinuta, Isus ju je ponovo povezao sa područjem slave. [243]

Moramo svakoga dana nositi svoj krst, 26. avgust

»Ко hoće da ide za mnom neka se odreče sebe i uzme krst svoj i ide za mnom.« Luka 9,23.

Samo sila krsta može da odvoji čoveka od podmukle zavere greha. Hristos je dao sebe za spasenje grešnika. Oni kojima su gresi oprošteni, koji vole Isusa, biće sjedinjeni s Njime. Oni će nositi Hristov jaram. Taj jaram ne treba da ih tišti, da njihov verski život učini nezadovoljavajućim i napomim. Ne, upravo Hristov jaram treba da bude sredstvo kojim će se hrišćanski život učiniti prijatnim i radosnim. Hrišćanin treba radosno da razmišlja o onome što je Gospod učinio kad je dao svog jedinorodnog Sina da umre za svet, »da nijedan koji ga veruje ne pogine nego da ima život večni«. (Jovan 3,16)

Oni koji stoje pod krvlju poprskanom zastavom kneza Emanuila treba da budu odani vojnici u Hristovoj vojsci. Nikada ne bi smeli da budu neverni, nikada nepošteni. Mnogi među mladima će se dobrovoljno javiti da stanu na stranu Isusa, Kneza života. Ali, ako budu želeli da ostanu uz Njega, moraće stalno da gledaju na Isusa, svog Zapovednika, i očekuju Njegova naređenja. Oni ne mogu biti Hristovi vojnici i ostati povezani sa sotoninom zaverom, i njemu pomagati, jer bi tada postali Hristovi neprijatelji. Tada bi izneverili sveto poverenje.

Krst... treba da bude uzdignut i nošen bez gunđanja i prigovaranja. Kad ga budete uzdizali, ustanovićete da i on vas uzdiže. Videćete da je pun milosti, saučešća, ljubavi i sažaljenja.

Ako budete nosili krst, vaše iskustvo će vam omogućiti da kažete: »Znam da je živ moj Otkupitelj i, pošto On živi, i ja ću živeti!« Kakva je to sigurnost! [244]

Uzimamo krst i odričemo se sebe, 27. avgust

»S Hristom se razapeh; a ja više ne živim, nego živi u meni Hristos. A Sto sam živim u telu, živim verom Sina Božjega, kojemu omileh, i predade sebe za mene.« Galatima 2,19.20.

Hristos je raspet za pale ljude. Ali, mnogima koji se nazivaju Njegovim imenom, taj događaj ništa ne znači. Na delu oni se odriču Hristovog krsta... Priznaju đa je Hristos umro na krstu, ali, pošto treba da prođu kroz iskustvo raspeća, ne prihvataju pouke koje navode na samoodricanje i požrtvovanje. Oni su hrišćani samo po imenu. Središte njihove vere nije raspeti i vaskrsli Spasitelj, koji svima koji Ga primaju donosi prednost da budu sinovi i kćeri Božje.

Odbaci zadovoljstva greha u zamenu za Nebo i večni život! Šta je tih nekoliko dana sebičnog zadovoljstva u kome nema ni jedne jedine kapljice sreće, kada se uporedi sa večnošću sjaja koji očekuje vernu dušu? Ne odbijaj Hristovu ljubav od svoje duše! Gledaj na krst na Golgoti ako želiš opipljiv dokaz Njegove ljubavi. Nebo te posmatra sa velikim zanimanjem da vidi šta ćeš učiniti. Anđeli su zaprepašćeni kad se ti ravnodušno okrećeš od ponuđenih blagoslova. Ako odbiješ da odgovoriš na Hristovu ljubav koja te privlači, na kraju ćeš postati buntovan i odbojan.

Pavle je shvatio da se njegova spremnost za Nebo ne krije u njemu, već u prisutnosti Svetog Duha, čiji je milostivi uticaj ispunjavao njegovo srce, dovodeći svaku misao u pokornost Hristu... U apostolskom učenju, Hristos je bio centralna ličnost. On kaže: »A ja više ne živim, nego živi u meni Hristos.« Njegovo ja je bilo sakriveno; Hristos se otkrivao i uzdizao.

Oni koji se odriču sebe da bi drugima činili dobro, koji posvećuju sebe i sve Sto imaju Hristovoj službi, osetiće sreću koju sebični uzalud traže. [245]

Uzimamo svoj krst i idemo za Hristom, 28. avgust

»Ovce moje slušaju glas moj i ja poznajem njih, i za mnom idu.« Jovan 10,27.

Kako je dragoceno saznanje da imamo vernog Prijatelja, Onoga koji će nam usaditi plemenit, uzvišen karakter, da bi nas pripremio za društvo nebeskih anđela u nebeskim dvorovima. On se stara o svoj svojoj deci. Oni imaju mir, koji svet ne može ni dati ni oduzeti. Gubitak zemaljskog blaga nije ih ostavio ni bez nade ni bez doma...

Hristos posmatra svet koji je potpuno obuzet traženjem zemaljskog blaga. Vidi mnoge kako željno pokušavaju prvo ovo a zatim ono u naporu da steknu željena zemaljska blaga za koja misle da će zadovoljiti njihovu sebičnu pohlepu, iako u svom užurbanom traženju zaobilaze jedini put kojim bi mogli stići do pravog bogatstva.

Kao Onaj koji ima vlast, Hristos se obraća takvima i poziva ih da pođu za Njim. Nudi da će ih odvesti do blaga koja su isto tako trajna kao i večnost. Ukazuje im na uski put samoodricanja i žrtve. Oni koji krenu tim putem, savlađujući svaku prepreku, stići će do zemlje slave. Uzdižući krst videće da i on njih uzdiže, i na kraju će steći nepropadljivo blago.

Mnogi misle da će u zemaljskom bogatstvu naći sigurnost. Ali, Hristos se trudi da sa njihovih očiju ukloni mrenu koja im pomračuje vidike, i da ih tako ospošobi da vide daleko veću večnu slavu. Oni zamenjuju prividno i stvarno, i gube iz vida slavu večnog sveta. Hristos ih poziva da svoj pogled bace dalje od sadašnjice, i da večnost uvrste u svoje vidike.

Mi treba da uzdignemo krst, i da krenemo Hristovim stopama. Oni koji uzdižu krst ustanoviće da dok to čine, krst uzdiže njih, daje im izdržljivost i hrabrost, ukazuje na Jagnje Božje, koje je uzelo na sebe grehe sveta. [246]

Ako izbegavamo krst, gubimo večni život, 29. avgust

»I koji ne uzme krsta svojega, i ne pođe za mnom, nije mene dostojan.« Matej 10,38.

Mogu postojati samo dve vrste ljudi... i svi koji sebe stavljaju na stranu nevemih staju pod emu sotoninu zastavu, i optuženi su za odbacivanje i preziranje Hrista. Optuženi su da su namemo raspeli Gospoda života i slave.

Onaj koji izbegava krst, izbegava i nagradu koja je obećana vernima.

Gledaj Golgotu sve dok se tvoje srce ne rastopi od zadi-vljujuće ljubavi Božjeg Sina. On ništa nije propustio da učini da bi palog čoveka uzdigao i očistio. Zar Ga nećemo priznati? Hoće li Hristova religija uniziti onoga koji je prima? — Ne; nije nikakvo poniženje slediti stope Čoveka sa Golgote. Iz dana u dan treba da sedimo kraj Isusovih nogu, da učimo od Njega, da bismo svojim razgovorima, svojim ponašanjem, svojim odevanjem, svim svojim poslovanjem, otkrivali činjenicu da Isus upravlja nama i da vlada nama. Bog nas poziva da idemo putem koji je pokazan otkupljenima Gospodnjim; jer mi ne treba da hodimo kao svet. Sve treba da predamo Bogu i da priznamo Hrista pred ljudima...

»I koji ne uzme krsta svojega i ne pođe za mnom, nije mene dostojan. Koji čuva dušu svoju, izgubiće je; a koji izgubi dušu svoju mene radi, naći će je.« (Matej 10,38.39) Iz dana u dan treba da se odričemo sebe, da uzdižemo krst i da idemo stopama Učitelja...

Srecna sam što vreme kušanja još nije završeno. Padnimo u ime Isusa Hrista iz Nazareta na Stenu i razbijmo se. Krotošću, ljubavlju, svetim razgovorom, milostivim duhom, priznajmo Hrista pred drugima. O kada bismo mogli otkriti Njegovu slavu kao što je bila otkrivena u Jerusalimu kada se Sveti Duh izlio na narod!

Krst na Golgoti za nas je zalog večnog života. [247]

Krst koji je Simon nosio, 30. avgust

»I izlazed nađoše čoveka iz Kirine po imenu Simona i nateraše ga đa mu ponese krst.« Matej 27,32.

Spasiteljev teret bio je pretežak za Njega, jer je bio slab I izmučen. Od pashalne večere sa učenicima nije uzeo ni hrane ni vode. U Getsimanskom vrtu borio se u samrtnoj borbi sa sotonskim silama... U toku celog ponižavajućeg lažnog suđenja držao se čvrsto i dostojanstveno. Ali, kad je posle drugog bičevanja krst bio stavljen na Njegova pleća, Njegova ljudska priroda nije više mogla da izdrži. Pao je onesvešćen pod teretom.

Mnoštvo koje je sledilo Spasitelja videlo je Njegove slabe i klecave korake, ali nije pokazivalo sažaljenja... Njegovi su mučitelji videli da više nije u stanju da nosi svoj teret. Bili su zbunjeni potrebom da nađu nekoga koji će poneti taj po-nižavajući teret. Sami Jevreji to ne bi hteli...

U to vreme neki stranac, Simon iz Kirine, dolazeći iz polja, sreće se s mnoštvom. Čuje uzvike i pokvareno ruganje mnoštva; čuje reči koje se s prezrenjem ponavljaju: Načinite mesta za cara jevrejskoga! Zaustavlja se zaprepašćen prizorom; i dok izražava svoje sažaljenje, oni ga hvataju i stavljaju krst na njegova pleća.

Simon je čuo o Isusu. Njegovi su sinovi verovali u Spa-sitelja, ali on sam nije bio učenik. Nošenje krsta na Golgotu bilo je blagoslov za Simona, i on je uvek bio zahvalan na tom proviđenju. To ga je navelo da po svom izboru uzme na sebe Hristov krst i da bude radostan noseći taj teret.

Krst koji je Simon bio nateran da nosi postao je sredstvo za njegovo obraćenje. Njegovo sažaljenje prema Isusu bilo je duboko; događaji na Golgoti, reči koje je Spasitelj izgovorio, sve ga je to navelo na priznanje da je Isus zaista Božji Sin. [248]

Razbojnik na samrti priznaje Hrista kao Spasitelja, 31. avgust

»I reče Isusu: opomeni me se, Gospode, kada dođeš u carstvo svoje.« Luka 23,42.

Sve do kraja svoga rada Hristos je opraštao grehe. Duboko usred noći, dok je Zvezda Vitlejemska polako gubila svest, gle, usred moraine tame zasjala je jasnom svetlošću vera umirućeg grešnika koji se oslonio na umirućeg Spasitelja.

Ovakva vera se može predstaviti radnicima koji su došli u jedanaesti sat i primili istu nagradu kao i oni koji su radili mnogo sati. Razbojnik je zaiskao u veri, u pokajanju, u skrušenosti. Tražio je iskreno, kao da zaista shvata da ga Isus može spasti, samo ako to želi. Nada u njegovom glasu bila je pomešana sa strahom, jer je shvatio da ako Isus neće da ga spase da će biti izgubljen, izgubljen za celu večnost. Priljubio se svojom bespomoćnom, umirućom dušom i telom uz Isusa Hrista.

Čuo je Pilata kako objavljuje: »Na njemu ne nalazim ni-kakve krivice!« (Jovan 19,4) Zapazio je Njegovo božansko držanje, i Njegovo milostivo opraštanje svojim mučiteljima... Mnogi prolaznici su branili Isusa. Čuo ih je kako ponavljaju Njegove reči, kako govore o Njegovim delima. U njemu se budilo ubeđenje... da je ovo Hristos... Kad je bio osuđen zbog svoje krivice, razbojnik je izgubio nadu i pao u očajanje; ali su se sada pojavile čudne, nežne misli. Podsetio se svega što su mu govorili o Isusu ... Čuo je reči onih koji su verovali u Isusa i sledili Ga sa suzama... Sveti Duh je prosvetlio njegov um, i malo po malo dokazi se povezuju u lanac. U Isusu, izranjavljenom, prezrenom, raspetom na krstu, on vidi Jagnje Božje, koje uzima na sebe grehe sveta. Nada se meša sa strahom u njegovom glasu kada se kao bespomoćna, umiruća duša baca u naručje umirućeg Spasitelja... Odgovor je brzo došao. Mekim i zvučnim glasom, punim ljubavi, saučešća i snage, Isus izgovara reči: »Zaista, zaista ti kažem danas, bićeš sa mnom u raju...« (Luka 23,43) Pokajanog razbojnika je obuzeo savršeni mir, jer je osetio da je prihvaćen pred Bogom. [249]

septembar—MI SMO BOŽJI SARADNICI

Prednost da radimo sa Bogom, 1. septembar

»Jer mi smo Bogu pomagači, a vi ste Božja njiva, Božja građevina.« 1. Korinćanima 3,9.

Kad bismo samo mogli da shvatimo da Bog nebeski uzima one koji su se pobunili protiv Njegove vladavine i kaže im: Vi možete biti moji saradnici, vi ćete se danas potpuno posvetiti Hristu... Zar nije divno što možemo primiti obilne tokove milosti od Božanstva, i raditi u skladu s Njime? Šta Božanstvo želi od nas — siromašnih, slabih, nesigurnih? Sta On može da učini sa nama? — Sve, ako smo spremni da Mu predamo sve!

Kad me je Bog pozvao u detinjstvu da radim za Njega, ja sam mislila: Sta ja mogu da radim? Bog mi je odgovorio: Čini ono što ti kažem! To je sve što bilo ko od nas treba da čini. Želim da vam kažem šta svako od vas, od najstarijeg do najmlađeg, može da učini: možete da sarađujete sa Bogom... i jedni sa drugima... Vi se nećete truditi da saznate kako da ugodite sebi. Shvatićete da ste odgovomi za uticaj koji širite.

»Jer mi smo Bogu pomagači, a vi ste Božja njiva!« Raz-mislite o tome. On želi da obradi um, upravo onako kao što vi obrađujete njive. On pokušava da poseje seme koje će doneti rod Njemu na slavu. »Vi ste Božja građevina.« Međutim, On ne gradi uopšte se ne starajući o vama.

Ako svoj život predamo Njemu u službu, nikada nećemo doći u položaj za koji se Bog već unapred nije pobrinuo.

Isus je otvorio svu božansku puninu svoje neizrecive lju-bavi i On vam objavljuje: »Vi ste moji saradnici!« [250]

Pravi misionarski napor počinje u domu, 2. septembar

»A behu oboje pravedni pred Bogom, i življahu u svemu po zapovestima i uredbama Gospodnjim bez mane.« Luka 1,6.

Uspostavljajući odnos sa Hristom, obnovljeni čovek se samo vraća svom prvobitnom odnosu sa Bogom... Njegova prva dužnost su njegova deca i najbliži rođaci. Ništa ga ne može izgovoriti ako zanemari ovaj unutrašnji krug zbog šireg spoljašnjeg kruga. Na dan konačnog obračuna očevi i majke... će biti upitani šta su učinili za spasenje duša za koje su preuzeli odgovornost da ih donesu na svet. Da li su zanemarili svoje jaganjce, prepustivši strancima brigu o njima?... Veliko dobro učinjeno drugima neće izbrisati dug koji dugujemo Bogu da se staramo o svojoj deci. Duhovno dobro vaše porodice dolazi na prvo mesto.

Majkama je poverena najveća misija ikada data smrtnicima da pravilno uvežbaju i oblikuju um svoje dece.

Kad god se prihvatite dužnosti koja vam je najbliža, Bog će vas blagosloviti i čuti vaše molitve. Ima suviše mnogo onih koji se bave spoljašnjim misionarskim radom, dok u svoj dom ne ulažu nikakve misionarske napore — i on odlazi u propast zbog zanemarivanja... Prvi misionarski rad je napor da ljubav, svetlost i radost uđu u domaći krug. Nemojmo tražiti neki veliki posao na području trezvenosti i propovedanja Jevanđelja dok prvo nismo izvršili svoju dužnost u domu. Svakog jutra trebalo bi da razmišljamo: Koje ljubazno delo mogu da učinim danas? Koje nezne reči mogu da izgovorim? Ljubazne reči u domu su kao blagoslovena svetlost Sunca. Mužu su neophodne, ženi su neophodne, deci su neophodne... Trebalo bi da želja svakog srca bude da ovde načini onoliko Neba koliko god je moguće.

Duša, spasena u vašem sopstvenom porodičnom krugu ili u vašem susedstvu, i to vašim strpljivim, napomim radom, doneće isto toliko časti Hristovom imenu, i sijaće isto tako bjistavo u vašoj kruni, kao da ste tu dušu našli u Kini ili Indiji. [251]

Vernost u malome, 3. septembar

»Koji je veran u malome i u mnogome je veran; a ko je ne veran u malome, i u mnogome je neveran.« Luka 16,10.

Mnogo vremena se gubi na maštanje o nekim velikim dostignućima, o nekom radu uzvišene lepote, dok se dužnosti koje se nalaze pri ruci i čije bi obavljanje život učinilo ugodnim, gube iz vida. Život po Hristovom uzoru u domu biće život po Hristovom uzoru u Crkvi. Upravo je zanemarivanje manjih dužnosti u naporu da se dobiju veće mnogima upropastilo život.

Mnogi se dive širokoj, dubokoj reci koja veličanstveno teče na svom putu prema okeanu. Ona je dostojna divljenja; jer obavlja posao koji joj je dodeljen. Ali, šta da se kaže o hiljadama rečica koje se spuštaju niz obronke planina, i koje pomažu da nastane ova plemenita reka? Istina je da su one male i uske; ali su nezamenjive, jer bez njih reka ne bi ni postojala. One zajednički obavljaju dodeljeno delo da zemlju učine plodnom; njihov put kroz polja i livade može se pratiti po živom zelenilu kojim su oivičene njihove obale. I tako one ispunjavaju Božji plan, i potpomažu blagostanje u svetu. Moćna reka je prokopala svoje korito kroz večne bregove, ali na svom mestu potok je isto tako neophodan kao i reka...

Svaki pojedinačni vernik je odgovoran za napredovanje crkve. Svet je pun posla za Učitelja. Svaki dan donosi svoj teret briga i odgovomosti; i ako samo jedan zanemari delo koje mu je određeno, neki sveti interes trpi.

Upravo savesno staranje o onome što svet smatra sitnim omogućuje nastajanje velike lepote i postizanje uspeha u životu. Mala milosrdna dela, usputne ljubazne reči, mala samoodricanja, mudro korišćenje malih prilika, marljivo negovanje malih sposobnosti, čini ljude velikim pred Bogom.

Promišljena uslužnost, koja se, započinjud u porodici, širi i van porodičnog kruga, pomaže da se nadni zbir životne sreće. [252]

Dobro obavljene dužnosti u domu, 4. septembar

»I sve što god dnite, od srca dnite, kao Gospodu a ne kao ljudima.« Kološanima 3,23.

Bog vam je dao život i sve bogate blagoslove koji život čine prijatnim, a zauzvrat od vas traži službu, zahvalnost, ljubav, poslušnost Njegovom zakonu... On zahteva od vas da zauzdate svoje strasti, da obuzdate sebične misli i postupke, i da ne izgovarate oštre reči. Da li bi Isus tražio ovo vladanje sobom kada vam to ne bi donosilo stvarnu sreću? Ne, On želi da razvijate takve karakterne osobine koje će donositi mir vašem srcu, koje će vas osposobiti da donesete svetlost drugim srcima i životima svojom ljubavlju, radošću i vedrim zadovoljstvom.

Ako ste zaista obraćeni, ako ste Isusova deca, poštovaćete svoje roditelje; nećete samo činiti ono što vam kažu, već ćete tražiti prilike da im pomognete. Čineći to, vi radite za Isusa. On smatra da su sva ta brižna, promišljena dela Njemu učinjena. To je najvažnija vrsta misionarskog rada; a oni koji su verni u tim malim svakodnevnim dužnostima stiču vredno iskustvo... Koristeći svoje vreme na neki korisni rad zatvarate vrata sotonskim iskušenjima. Imajte na umu da Isus nije živeo da bi ugodio sebi i da morate biti slični Njemu. Učinite ovo svojim verskim načelom, i tražite od Isusa da vam pomogne. Vežbajući svoj um u tom smeru, vi se pripremate da nosite terete u Božjem delu, jer ste nosili odgovornosti u krugu doma. Tako ćete imati dobar uticaj na druge i moći ćete ih zadobiti da služe Hristu...

Kad odlučite da učinite nešto što je vaše srce zamislilo, tada ne odustajete zbog teškoća, već pokušavate uvek iznova. Uložite istu energiju i odlučnost da uspete u službi Hristu i nagrada vam neće izmaći. [253]

Uticaj hrišćanskog života u domu, 5. septembar

»A stan pravednički blagosilja.« Price 3,33.

Ako Hristos stanuje u nama, bićemo hrišćani u domu isto toliko koliko i van njega. Onaj koji je hrišćanin, uvek će imati da kaže ljubaznu reč svom rođaku ili saradniku. On će biti ljubazan, uslužan, pun ljubavi i saučešća, vežbajući se tako za druženje sa nebeskom porodicom. Ako je član carske porodice, predstavljaće carstvo prema kojemu putuje. On će govoriti ljubazno sa svojom decom, jer će shvatati da su i ona naslednici Božji, pripadnici nebeskog dvora. Među Božjom decom nema duha oštrine.

Imaj na umu da ćeš u crkvi biti isti onakav kakav si u svojoj porodici. Upravo onako kako se ponašaš prema svojoj deci, tako ćeš se ponašati i prema Hristu. Ako gajiš nehrišćanski duh, sramotiš Boga... Položaj ne čini čoveka. Hristos, oblikovvan u čoveku, čini ga dostojnim da primi venac života koji nikad ne vene.

Bog želi da svako počne u domu i da u domu živi hri-šćanskim životom. U crkvi, u svim poslovnim poduhvatima čovek će biti upravo ono što je u domu. Ako se pokorava vođstvu Svetog Duha u domu, ako razume svoju odgovornost da se u domu suočava sa različitim mišljenjima, tada će se na isti način ponašati kad dobije odgovoran položaj. Sećajući se Hristove nežnosti prema sebi, pokazivaće istu ljubav i nežnost prema drugima...

Nebeska načela se moraju sprovoditi u svakoj porodici, u crkvenoj disciplini svake crkve, u svakom društvu, u svakoj ustanovi, u svakoj školi i u svemu čime treba upravljati.

Ljudi i žene, deca i mladi, na nebeskim merilima se od-meravaju u skladu sa onim što pokazuju u domaćem životu. Hrišćanin u domu je hrišćanin na svakom mestu. Religija, kada se unese u dom, širi uticaj koji se ne može izmeriti. [254]

Dobro ponašanje u domu utiče na druge, 6. septembar

»Budi junak i držimo se junački!« 2. Dnevnika 19,13.

Spasitelj sveta voli kada Mu deca i mladi predaju svoje srce... U toku detinjstva i mladosti oni će se pokaza ti kao verni učenici naseg Gospoda... I u svojim najranijim godinama možete biti na blagoslov u svom domu.

Čak i preko dece i mladih svetlost života može da obasja one koji žive u tami. Zato stražite i molite se, stičite lično iskustvo u onome što je Božje. Roditelji vas mogu poučavati, mogu se truditi da usmere vaše stope prema sigurnim stazama; ali, oni ne mogu da promene vaše srce. Vi sami morate dati svoje srce Isusu i hoditi u dragocenoj svetlosti istine koju vam je dao. Verno obavljajte svoje dužnosti u domaćem životu i, milošću Gospodnjom, i vi možete uzrasti do punog rasta visine koju Hristos želi da dostignete u Njemu...

U detinjstvu i mladosti možete steći iskustvo u službi Bogu. Činite ono što znate da je pravo. Budite poslušni svojim roditeljima. Slušajte njihove savete; jer ako vole Gospoda i ako Ga se boje, njima će biti poverena odgovornost da vaspitaju, disciplinuju i obuče vašu dušu za besmrtni život. Zahvalno primajte pomoć koju oni žele da vam ukažu, razveselite njihova srca radosno se pokoravajući upravi njihovog mudrijeg prosuđivanja. Na taj način ćete poštovati svoje roditelje, proslaviti Boga i biti na blagoslov onima sa kojima se družite.

Mi želimo da deca i mladi budu srećni u ovom životu i da unesu sve ono što Nebo dni poželjnim — mestom spokojstva i sjaja — u svoj domaći život. Vežbajte se da budete pristojni u domu, imajući strah Gospodnji uvek pred sobom, i preći će vam u običaj da se ponašate pristojno i kada se nalazite daleko od doma... Neka se gaji ljubav, i mir, i hrišćanska učtivost, i anđeli će biti vaši gosti. [255]

Jov je prinosio žrtve za svoju decu, 7. septembar

»I kad bi se obredili gozbom, pošiljaše Jov i osvećivaše ih, i ustajući rano prinošaše žrtve paljenice prema broju svih njih; jer govoraše Jov: može biti da su se ogrešili sinovi moji i pohulili na Boga u srcu svom. Tako činjaše Jov svaki put.« O Jovu 1,5.

Postoje dva načina postupanja sa decom — načina koji se duboko razlikuju po načelima i posledicama. Vernost i ljubav, sjedinjeni sa mudrošću i čvrstinom, u skladu sa učenjima Božje Reči, doneće sreću u ovom i u budućem životu. Zanemarivanje dužnosti, nerazumna popustljivost, propuštanje da se obuzdaju ili isprave ludorije mladosti, doneće nesreću i konačnu propast deci, a razočarenje i bol roditeljima...

Bilo bi dobro za roditelje da od čoveka iz Uza nauče lekciju o istrajnosti i odanosti. Jov nije zanemarivao svoje dužnosti prema onima koji su bili van njegovog doma; bio je darežljiv, ljubazan, imao je na umu interese drugih; istovremeno je marljivo radio na spasenju svoje porodice. Dok su njegovi sinovi i kćeri priredivali svetkovine, drhtao je da bilo čime ne ožaloste Boga. Kao verni sveštenik porodice, on je za svakoga od njih pojedinačno prinosio žrtve. Znao je uvredljivi karakter greha, i pomisao da bi njegova deca mogla da zaborave božanske zahteve, vodila ga je pred Boga kao njihovog posrednika.

Bog želi da se iz naših domova okupi veliko mnoštvo mladih, koji će, nadahnuti pozitivnim uticajem svojih domova, predati svoje srce Hristu i krenuti napred da Mu svojim životom posluže na najuzvišeniji način. Usmereni i obučeni pobožnim poučavanjem u domu, uticajem jutarnjeg i večernjeg bogosluženja, doslednim primerom roditelja koji su voleli Boga i bojali Ga se, oni su naučili da se pokoravaju Bogu kao svom učitelju i pripremili se da Mu daju prihvatljivu službu kao odani sinovi i kćeri. Takva omladina je spremna da predstavi svetu silu i milost Hristovu. [256]

Dalekosežni uticaj hrišćanskog doma, 8. septembar

»Bože, ti si me učio od mladosti, i do danas kazujem čudesa tvoja.« Psalam 71,17.

Temperament, lične osobine, običaji od kojih nastaje ka-rakter — sve što se čini u domu otkrivaće se i u svim društvenim dodirima u životu. Sklonosti za kojima se povodimo izraziće se u mislima, rečima i delima istog karaktera.

Misijom doma nisu obuhvaćeni samo članovi doma. Hrišćanski dom treba da postane praktični uzor, kojim se ilustruje savršenstvo pravih životnih načela. Takav prikaz će biti sila na dobro u svetu. Daleko snažniji od svake propovedi koja se može održati je uticaj pravog doma... Kad mladi izlaze iz takvog doma, šire se pouke koje su naučili... Plemenitija se načela života unose i u druge domove, i pozitivan uticaj se oseća u društvu.

Dom u kojem su članovi učtivi, uslužni hrišćani, širi da-lekosežan uticaj na dobro. ’, Druge porodice će zapaziti uspehe koji se postižu u tom domu, i slediće pokazani primer, i sami štiteći svoj dom od sotonskih uticaja. Božji anđeli će često posećivati domove u kojima Božja volja ima prevlast. Silom božanske milosti takav dom postaje mesto osveženja za umome, iscrpljene putnike. Pažljivim nadziranjem, sebičnost je zauzdana. Pravilne navike se stvaraju. Ulažu se veliki napori da se priznaju prava drugih. Vera koja kroz ljubav radi i čisti dušu drži upravljač u svojoj ruci, upravljajući celim domom. Pod posvećujućim uticajem takvog doma, načela bratstva, koja su izložena u Božjoj Reči, mnogo se šire priznaju i poštuju.

Hristov život stoji pred nama kao uzor, i samo služeći potrebama drugih, kao što su to činili anđeli milosti, čovek se usko sjedinjuje sa Bogom. Hrišćanstvu je u prirodi da stvara srećne porodice i srećne članove društva. [257]

Bog nas ispunjava svojom ljubavlju, 9. septembar

»Nego vino novo u mehove nove treba levati, i oboje će se sačuvati.« Luka 5,38.

Mi se moramo iskreno truditi da upoznamo i cenimo istinu, da bismo je mogli predstaviti drugima kao što je u Isusu. Moramo imati pravilnu predstavu o vrednosti naše duše; da ne bismo bili tako neodgovomi u ponašanju kao što smo sada. Tada bismo se mnogo ozbiljnije trudili da upoznamo Božji put... i naša bi stalna molitva bila da imamo um Hristov, da bismo mogli biti oblikovani po ugledu na Njega. Upravo se gledajući na Isusa, posmatrajud Njegovu ljupkost; upravljajući svoj pogled čvrsto na Njega, preobražavamo u Njegovo obličje...

Kraj je blizu! Ne smemo gubiti ni trenutka! Svetlost treba da zrači od Božjeg naroda jasnim, određenim zracima, objavljujući Isusa crkvama i svetu... One duše koje radosno prihvate svetlost istine, koju im Gospod objavljuje, treba da postanu sredstva kojima se to postiže. One su Božja oruđa za prenošenje poznanja istine svetu. Ako Hristovom milošću pripadnici Njegovog naroda postanu novi mehovi, On će ih napuniti novim vinom. Bog će dati dodatnu svetlost, stare istine će se ponovo otkrivati i ugrađivati u okvir istine; i kuda god da radnici pođu, oni će pobeđivati. Kao Hristovi predstavnici, treba da pretražuju Pisma, da traže istine koje su bile sakrivene pod naslagama zabluda. I svaki zrak svetlosti koji se primi, treba da bude prenesen drugima. Jedan interes će nadmašiti sve ostale, jedna tema će progutati sve ostale — Hristos, naša pravednost...

»Jer sam ja Gospod koji čini milost i sud i pravdu na Zemlji, jer mi je to milo, govori Gospod.« (Jeremija 9,24) To je ono što se mora uneti... u sve naše crkve. Bog želi da se svaka duša vrati svojoj prvoj ljubavi. On želi da svi imaju zlata vere i ljubavi, tako da mogu uzimati iz riznice da daju drugima kojima je potrebno. [258]

Bog dozvoljava nevolje i stradanja, 10. septembar

»Pre stradanja svoga lutah, a sada čuvam reč tvoju.« Psalam 119,67.

Gospod pridaje najvišu važnost svetosti svoga naroda i zato dozvoljava da nevolje dođu na pojedince, na porodice, i na crkve, da bi Njegov narod uvideo u kakvoj se opasnosti nalazi i pred Njim u pokajanju ponizio svoje srce. On će prema onima koji su poklekli postupati nežno. Daće im pomilovanje i odenuti ih odećom Hristove pravednosti. Počastvovaće ih svojom prisutnošću.

Na ovaj veliki dan pomirenja naša je dužnost da priznamo svoje grehe i da odamo priznanje Gospodnjoj ljubavi i milosti koja se pokazala u oproštenju naših greha. Zahvalimo Gospodu na opomenama koje nam je slao da bi nas spasao od naših iskvarenih puteva. Posvedočimo o Njegovoj dobroti tako što ćemo izvršiti promenu u svom životu. Kada bi se oni, kojima je Gospod slao svoje ukore opominjući ih da su skrenuli sa Njegovog puta, pokajali i ponizna i skrušena srca priznali svoj greh, Gospod bi im sigurno ponovo poklonio svoju naklonost...

Vreme velike nevolje je pred nama. Zato sada treba da se poslužimo svim svojim sposobnostima i darovima da bismo unapredili Božje delo. Sposobnosti koje nam je Bog dao treba da se upotrebe za građenje, a ne za obeshrabrivanje i rušenje... U sva vremena istorije Crkve Božji izabrani vesnici su se izlagali ukorima i progonstvima istine radi. Ali, kuda god pripadnici Božjeg naroda budu bili primorani da idu, čak i kada bi, kao omiljeni učenik, bili proterani na usamljeno ostrvo, Hristos bi znao gde su, ojačao bi ih i blagoslovio, ispunio mirom i radošću...

On će očistiti svoju Crkvu kao što je očistio Hram na početku i na završetku svoje službe na Zemlji. Sve što On pušta na svoju Crkvu u obliku proba i nevolja dolazi zato da bi Njegov narod mogao da stekne dublju pobožnost i više snage da pobede krsta odnese u sve krajeve sveta. On ima posla za svakoga. [259]

Progonstvo pomaže da se Jevanđelje proširi, 11. septembar

»Zato sam dobre volje u slabostima, u ruženju, u nevoljama, u progonjenjima, u tugama za Hrista; jer kada sam slab onda sam silan.« 2. Korinćanima 12,10.

U sva vremena Božji izabrani vesnici bili su zlostavljani i progonjeni, ali, preko njihovih nevolja poznanje Boga se širilo. Svaki Hristov učenik treba da stane u taj stroj i da nastavi isto delo, znajući da neprijatelji istine ništa ne mogu da učine protiv istine, već samo za istinu. Bog želi da istina izađe na videlo, da postane predmet istraživanja i diskusije, pa makar bila i prezirana. Um ljudi se mora pokrenuti; svako protivljenje, svaki prigovor, svaki napor da se ograniči sloboda savesti, sve su to Božja sredstva da se probude umovi koji bi inače dremali.

Kako su se često baš ovakvi rezultati viđali u istoriji Božjih vesnika! Kada je plemeniti i rečiti Stefan bio kamenovan do smrti na podsticaj saveta Sinedriona, to nije donelo gubitak delu Jevanđelja. Nebeska svetlost koja je obasjala njegovo lice, božansko saučešće koje se izrazilo u njegovoj predsmrtnoj molitvi, bili su kao oštra strela osvedočenja fanatičnom članu Sinedriona koji je stajao po strani; i Savle, farisej progonilac, postao je izabrani sud, da odnese Hristovo ime pred neznabošce, pred careve i pređ decu Izrailjevu. I mnogo kasnije, ostareli je Pavle pisao iz rimske tamnice: »Istina, jedni iz zavisti i svađe...Hrista propovedaju... misleći da će naneti žalost mojim okovima... Bilo kako mu drago, dvoličenjem ili istinom, Hristos se propoveda.« (Filibljanima 1,15-18) Pavlovim tamnovanjem Jevanđelje se širilo, duše su bile zadobijane za Hrista i u samoj Cezarovoj palati. Sotoninim naporima da ga uništi, »nepropadljivo seme« Božje Reči, »koja ostaje doveka« (1. Petrova 1,23), seje se u ljudska srca; ruženjima i progonstvima Njegove dece, Hristovo ime se proslavlja, a duše se spasavaju. [260]

Pravedni vernici Crkve, 12. septembar

»I mir će biti delo pravde; što će pravda učiniti bide pokoj i bezbrižnost doveka.« Isaija 32,17.

»Po rodovima njihovim poznaćete ih.« (Matej 7,16) Unu-trašnje ukrašavanje krotkim i mirnim duhom je neprocenjivo. U životu pravog hrišćanina spoljašnje je ukrašavanje uvek u skladu sa unutrašnjim mirom i svetošću. I tako će se Crkva utvrditi pravednošću svojih vernika. Pripadnici Božjeg naroda treba da pokažu istrajnu i nepokolebljivu veru. Biblija je njihovo merilo. Bogati tokovi milosti sa Neba proizvešće u njima svetlost, koju će oni prenositi drugima. Istina se mora propovedati u svoj svojoj sili. Oni koji verno obavljaju ovo delo, držeći Božje zapovesti delom i istinom, biće priznati kao Božji saradnici.

»I mir će biti delo pravde; što će pravda učiniti biće pokoj i bezbrižnost doveka.« Od početka do kraja istorije Crkve, Hristos će pripadnicima svoga naroda biti sve ono što ove reči izražavaju, ako budu poslušali poziv: »Hodite k meni svi koji ste umorni i natovareni... i naučite se od mene; jer sam ja krotak i smeran u srcu; i naći ćete pokoj dušama svojim. Jer je jaram moj blag i breme je moje lako.« (Matej 11,28-30) Hristos je svom narodu život i snaga, uspešnost i sila, mudrost i svetost.

Ako se pokorite Božjim zahtevima, i budete prožeti Nje-govom ljubavlju, ako budete ispunjeni Njegovom puninom, deca, omladina i mladi učenici će gledati na vas da vide od čega se sastoji praktična pobožnost; i tako možete postati sredstvo da se oni navedu na put poslušnosti Bogu. Tako ćete širiti uticaj koji će nositi znak Božjeg odobravanja i vaše delo će moći da se uporedi sa zlatom, srebrom i dragim kamenjem, jer će biti nepropadljivo...

Ima mnogo onih koji gledaju na vas da vide šta religija može da učini za vas. Ako ste verni u poslu koji vam je Bog poverio, ostavićete pravi utisak, i vodićete duše na put pravednosti. [261]

Moramo biti revnosni u svom radu, 13. septembar

»Ja sam čovek... revnitelj Božji kao što ste vi svi danas.« Dela 22,3.

Kao Crkva mi ne osećamo nedostatak talanata. Među nama ima ljudi i žena čiju bi saradnju Bog prihvatio kada bi Mu je ponudili, ali ima vrlo malo onih koji su nadahnuti duhom požrtvovnosti. Neki bi rado priložili deo svojih sredstava, smatrajući da posle toga više niko nema pravo da još nešto traži od njih. Oni ne prinose nikakvu naročitu žrtvu kad to čine. Novac je dobar onoliko koliko se njime može postići, ali, ako nije praćen ulaganjem ličnih napora, njime će se postići veoma malo na području obraćanja duša istini. Bog vas ne poziva samo na prilaganje novca... već traži da priložite sebe. Iako ste davali svoja sredstva, sebično ste Bogu uskraćivali sebe. Jedan ozbiljan radnik u vinogradu vredi više od miliona u novcu ako nema čoveka da obavi posao. Ovo davanje sebe biće žrtva ako budemo pravilno procenili posao i shvatili njegove zahteve...

Mnogi nisu dovoljno svesni svoje dužnosti da obave delo koje su mogli obaviti da su hteli, a nisu hteli zato što u njima nije bilo duha požrtvovnosti. Bog takve smatra odgovornim za duše njihovih bližnjih. Oni su mogli obaviti veliko delo u zajedništvu sa Hristom, pa će zato biti pozvani da polože račun za dobro koje su mogli učiniti dušama a nisu...

Uskoro će doći noć kada niko više neće moći raditi. Sotona je ozbiljan, revnostan i istrajan u svom radu. Ako prvi put ne uspe da izvrši svoje namere, pokušaće ponovo. On će isprobati nove planove, i sa velikom istrajnošću pokušavati da se posluži različitim iskušenjima ne bi li prevario duše. On se nikada toliko ne obeshrabri da bi potpuno digao ruke od neke duše. Kad bi revnost i istrajnost Hristovih sledbenika u naporima da spasu duše bili jednaki sotoninim naporima da ih prevari i tako izazove njihovu večnu propast, gledali bismo stotine koje prihvataju istinu umesto jedne duše koju sada vidimo. [262]

Za Boga je darežljivost isto tako važna kao i molitva, 14. septembar

»Molitve tvoje i milostinje tvoje iziđoše na pamet Bogu.« Dela 10,4.

Prava hrišćanska darežljivost izvire iz načela zahvalne ljubavi. Ljubav prema Hristu ne može da postoji bez odgo-varajuće ljubavi prema onima čijeg otkupljenja radi je On došao na ovaj svet. Ljubav prema Hristu treba da bude vladajuće načelo našeg bića, da upravlja svim negovim osećanjima i da usmerava sve njegove snage. Otkupueljska ljubav treba da probudi sva ona nežna osećanja i požrtvovnu odanost koja se može naći u ljudskom srcu. Kad je to slučaj, nikakvi srceparajući pozivi neće biti neophodni da bi probili njegovu sebičnost, probudili njegove uspavane simpatije, i tako ga naveli da priloži dragovoljni dar za potrebe dragocenog dela istine...

Pravilno se usmerena darezljivost oslanja na moraine 1 mentalne energije čoveka, pobuđujuci ih na najkorisniju de-latnost koja donosi blagoslov siromašnima i unapređuje Božje delo. Kada bi oni koji imaju sredstva shvatili da su odgovorni Bogu za svaki dinar koji potroše, njihove takozvane potrebe bile bi mnogo manje. Kada bi se savest probudila, posvedočila o nepotrebnim izdacima za zadovoljavanje apetita, za služenje oholosti, taštini i uživanjima, izvestila o rasipanju Gospodnjeg novca, koji je trebalo da bude posvećen Njegovom delu...

Dužina i sreća života ne sastoji se od veličine naših ze-maljskih poseda...

One crkve koje su najsistematičnije i najdarežljivije u po-dupiranju Božjeg dela ujedno su duhovno najuspešnije. Prava darežljivost Hristovog sledbenika izjednačuje njegove interese sa interesima njegovog Učitelja... Svetovnost i pohlepnost izjedaju životnu snagu Božjeg naroda. Njegovi pripadnici moraju shvatiti da upravo Božja milost umnožava zahteve za njihovim sredstvima. Božji Anđeo stavlja dela dobročinstva odmah uz molitvu. On je rekao Komeliju: »Molitve tvoje i milostinje tvoje iziđoše na pamet Bogu! « [263]

Predstavnici Božje vlasti, 15. septembar

»Zato, braćo moja ljubazna, budite tvrdi, ne dajte se poma-knuti, i napredujte jednako u delu Gospodnjemu, znajući da trud vaš nije uzalud pred Gospodom.« 1. Korinćanima 15,58.

Božja Crkva treba da bude čista, neporočna, i posvećena Gospodu. Njeni vernici stoje pred svetom kao predstavnici nebeske uprave. Oni su poslani, sve do isteka vremena, u misiju milosti.

Bog želi da se svi koji kažu da veruju u istinu Njegove Reči uključe u njeno objavljivanje. Njihova će nepokolebljiva vernost biti bogato nagrađena. »A carstvo i vlast i veličanstvo carsko nad svim nebom daće se narodu svetaca Višnjega.« (Danilo 7,27)

Ne umarajmo se zato u činjenjenju dobra. Pokorimo pot-puno svoja srca učenjima Reči Velikog zdravstvenog misionara. U skladu sa našom verom u vest biće i naša ozbiljnost i naša sila u širenju poznanja Isusa Hrista. Mi treba da postanemo »Bogu pomagači« , uvek »napredujući u delu Gospodnjemu.« (1. Korinćanima 3,9; 15,58)

Svakoga dana u svom životu suočavamo se sa novim obavezama. Završavanje jedne dužnosti označava počinjanje sledeće. Naš život treba da provedemo u svečanoj službi Učitelju. Mi smo Gospodnje sluge. Pripadnici Hristove Crkve treba da budu primer u životnoj službi, u potpunoj poslušnosti našem velikom Uzoru. Svakoga dana posao će nam biti dodeljivan u skladu sa našim mnogostrukim sposobnostima. Svojom molitvenom i stražarskom službom, usavršićemo svoj karakter po uzoru na božanski, oblikovati karakter kojim će Bog biti zadovoljan, i koji će nas osposobiti da uđemo u večno carstvo našeg Gospoda i Spasitelja Isusa Hrista.

Gospod čeka da preko svog naroda pokaže svoju milost i svoju snagu... Kao pojedinci treba da hodimo i razgovaramo sa Bogom; tada će se sveti uticaj Hristovog Jevandelja u svoj svojoj veličini pokazati u našem životu. [264]

Kako treba da radimo, 16. septembar

»Nego Gospoda Boga svojega svetite u srcima svojima. A budite svagda gotovi na odgovor svakome koji vas zapita za vaše nadanje, s krotošću i strahom.« 1. Petrova 3,15.

Ako svakoga dana budemo činili Hristova dela, postaće nam zadovoljstvo da izvršavamo Njegovu volju. Hristos je došao na ovaj svet đa živi po Božjem zakonu, da bude naš Uzor u svemu. On je sebe postavio između prestola milosti i neizmernog broja formalnih vernika obeleženih obličjem pobožnosti, ohološću i taštinom, i svojim poukama o istini, koje su bile rečite u svojoj jednostavnosti, ubedio ljude u neophodnost duhovnog služenja Bogu. Njegove pouke bile su ubedljive, predivne, važne, a ipak tako jednostavne da ih je i dete moglo razumeti. Istina koju je On predstavljao bila je tako duboka da je ni najmudriji i najobrazovaniji učitelji nisu uspevali iscrpsti. Oni koji rade kao da vide Nevidljivo, uvek će sačuvati jednostavnost, unoseći u najjednostavnije reči silu najuzvišenijih istina.

Omladina može da postane sila za Hrista, ako bude zadržala svoju jednostavnost, ako se ne bude trudila da objavi nešto uzbudljivo, nešto originalno, već učenja svoga Gospoda. Sigurno je da ogmuti najjednostavnije istine plaštem neobičnosti, posebnosti, znači oduzeti im silu da zadobiju duše za Hrista... Upotreba dugih reči i uzvišene rečitosti nije bitna za postizanje uspeha. Ono što je neophodno je živo duhovno iskustvo i jednostavnost u objašnjavanju Hristove ljubavi prema izgubljenima... Kad srce plamti Isusovom ljubavlju, vi ćete je izražavati bližnjima i tako postati svedoci za Hrista.

Mi ne smemo sakrivati Jevanđelje, ili prikrivati Hristov krst ukrasnim ružama i tako činiti da propovedanje krsta ostane bez uticaja.

Iskreno, pošteno izražavanje sina ili kćeri Božje, povezano sa prirodnom jednostavnošću, ima snagu da otključa vrata srca koja su već dugo bila zatvorena za Hrista i Njegovu ljubav. [265]

Treba da činimo dobro svojim bližnjima, 17. septembar

»Ne odreci dobra onima kojima treba, kad možeš učiniti.« Priče 3,27.

Spasiteljevo srce je tako spremno, tako željno da nas pozdravi dobrodošlicom kao članove Božje porodice, da u prve reči koje treba da upotrebimo približavajući se Bogu, On stavlja obećanje o našem božanskom srodstvu — »Oče naš!«... Nazivajući Boga svojim Ocem, mi svu Njegovu decu priznajemo za svoju braću. Svi smo mi delovi velikog tkiva ljudskog roda, svi smo članovi jedne porodice. U naše molitve treba da uključimo i svoje bližnje isto kao i sebe. Niko se ne moli pravilno ako blagoslov traži samo za sebe.

Mi smo povezani sa Gospodom najjačim vezama, a iskazivanje ljubavi našeg Oca treba da izazove našu najsinovskiju ljubav i najdublju zahvalnost. Božji zakoni utemeljeni su na najstrožem poštenju i tako su sročeni da unapređuju sreću onih koji ih drže.

U pouci o veri koju je Hristos održao na Gori, otkrivena su načela istinske religije. Religija uvodi čoveka u lični odnos sa Bogom, ali ne isključuje iz njega druge; jer se načela Neba moraju sprovoditi u život da bi mogla da pomažu čovečanstvu i budu mu na blagoslov. Pravo Božje dete će ljubiti Boga svim svojim srcem, a svoje bližnje kao sebe. Ono će se interesovati za svoje bližnje. Prava religija je delovanje milosti na ljudsko srce, koja čini da život postaje reka dobrih dela ili studenac koji se hrani žilama žive vode. Religija se ne sastoji pretežno od razmišljanja i molitava. Hrišćaninova svetlost se pokazuje dobrim delima, i tako postaje vidljiva njegovim bližnjima. Religija se ne može rastaviti ni od poslovnog života. Ona mora da prožima i posvećuje sve veze i sve poduhvate. Ako je čovek zaista povezan sa Bogom i Nebom, duh koji prožima Nebo uticaće na sve njegove reči i dela. On će proslavljati Boga svojim delima, i navodiće i druge da Mu odaju čast. [266]

Treba da radimo sa ljubavlju, 18. septembar

»Po tom će svi poznati da ste moji učenici, ako uzimate ljubav među sobom.« Jovan 13,35.

Neka nam Bog pomogne da shvatimo da moramo biti Njegovi saradnici. Zato otpočnimo upravo sada da sarađujemo sa Nebom... Zar se nećemo sjediniti u radu za naše porodice, za naše prijatelje i poznanike?

Neka svaki od naših mladih Hristovih učenika bude pun nesebične ljubavi prema svim ostalim Hristovim učenicima... Pogledaj ne živi li negde neko jadno dete koje nije ničiji miljenik, prema kome niko nije pokazao neku naročitu ljubaznost, i učini ga predmetom svoje nesebične pažnje. Deca koja su naročito privlačna nikad neće osetiti nedostatak prijatelja; dok će ona kojima izgled nije tako prijatan oku, koja su plašljiva i koja teško sklapaju poznanstva, možda imati probrane karakterne vrline! I ona su otkupljena Hristovom krvlju.

Svakoga dana moramo biti svesni kakvog prijatelja imamo u Isusu. Neka svi shvate da mogu postati saradnici Isusa Hrista. Naša je prednost da primamo milost od Hrista, milost koja će nas osposobiti da drugima pružamo istu utehu kojom je nas same Bog utešio... Neka se svako od nas trudi da obavi posao koji će poželeti da vidi obavljen kad se svemu bude približio kraj. Neka se svako trudi da pomogne onome pokraj sebe. Tako ćemo moći da imamo malo Nebo ovde dole, i anđeli Božji će raditi preko nas da ostavljamo pravi utisak... Hristos želi da nas upotrebi kao svoje sluge. Trudimo se da pomognemo kad god nam je to moguće. Trudimo se da uvek budemo dobro raspoloženi tako da se Božja milost može bogato izliti na nas.

Mladi i stari treba da nauče da u Bogu gledaju Onoga koji led, koji je pun sažaljenja, koji razume njihove potrebe i koji nikada ne greši. Naša ljudska priroda treba da se sa živom verom osloni na Hristovu božansku prirodu i tada ćemo moči da naučimo da sprovodimo... nebeska načela. To će nas učiniti blagoslovom za sve. [267]

Branioci vere, 19. septembar

»Da se borite za pravednu veru koja je jednom dana sve-tima.« Juda 3.

Zločini svih vrsta umnožavaju se po svetu, i Zemlja se pokvarila pod stanovnicima svojim. Večni Božji planovi će se uskoro ispuniti, i kraj svemu je blizu, pred vratima. Ovo je vreme kada se oni koji imaju poznanje istine Božje moraju svrstati pod krvlju poprskanu zastavu Kneza Emanuila. Oni moraju ustati da brane istinu koja je jednom bila data svetima. Oni moraju objaviti svetu šta znači držati Božje zapovesti i imati veru Isusovu. Moraju se potruditi da njihova svetlost zasija jasnim, snažnim zracima i obasja puteve onih koji hode u tami. Hristovi vojnici moraju stati rame uz rame, odani istini, kao branioci Gospodnjeg zakona.

Oni koji se odvoje od jasnih Božjih propisa, podržaće zablude, i stati nasuprot Hristovim vojnicima. Oni će objaviti ko je njihov vođa birajući put protivljenja Božjoj istini, nasilnim merama namećući zablude i opterećujući njima savest. Sada je vreme da odlučno stanemo na stranu istine; i pošto je Bog svakome od nas dao određenu meru uticaja, moramo ga iskoristiti na slavu Božju i na dobro onih sa kojima se družimo. Ni jedan jedini verni Hristov pristav neće biti lenj u jedno ovakvo vreme, niti će biti zadovoljan da jednostavno živi sebi. Oni koji su u zajedništvu sa Hristom shvatiće da na sve strane ima duša kojima bi dobro došla njihova pomoć, njihov primer i njihov uticaj. Oni će shvatiti da mogu postati oruđa preko kojih Hristos može da radi na spasenju onih za koje je umro. To bi trebalo da bude iskustvo svih koji kažu da veruju u vest trećeg anđela. Mladi i stari treba da steknu bogato, radosno i obilno iskustvo u Hristovoj religiji. [268]

Pomažući drugima dobijamo blagoslov, 20. septembar

»Podašna ruka biva bogatija, i ko napaja, sam će biti na-pojen.« Priče 11,25.

Mnogima je život samo teška borba; oni su svesni svojih nedostataka, osećaju se bedno, nemaju vere; misle da nisu dobili ništa na čemu bi mogli da budu zahvalni. Ljubazne reči, pogledi puni saučešća, izrazi priznanja, mnogoj bi takvoj napaćenoj i usamljenoj duši bili kao čaša hladne vode žednom putniku. Reč saučešća, delo ljubaznosti, olakšali bi teret koji tako teško pritiskuje umoma pleća. A svaka reč ili delo nesebične ljubaznosti predstavljaju izraz Hristove ljubavi prema izgubljenom čovečanstvu.

Milostivi će biti pomilovani! »Podašna ruka biva bogatija i ko napaja, sam će biti napojen!« Slatki mir obuzima sažaljivu dušu, blaženo zadovoljstvo u životu samozaboravne službe za dobro bližnjih! Sveti Duh koji nastava u duši, i koji se pokazuje u životu, omekšaće tvrda srca, probuditi saučešće i nežnost. Svako će žnjeti ono što je posejao!

Doćiće vreme kada će se Zemlja zaljuljati kao pijan čovek, i premestiće se kao koliba (Isaija 24,20). Ali će se misli, namere i dela Gospodnjih radnika, iako sada nevidljiva, pojaviti na veliki dan konačne osvete i nagrade. Ono što je sada zaboravljeno, pojaviće se tada kao svedok, ili da potvrdi ili da osudi.

Ljubav, uslužnost, samopožrtvovanje — nikada nisu iz-gubljeni. Kad se izabrani Božji budu preobrazili iz smrtnog u besmrtno, njihove dobre reči i dela će se pokazati, i sačuvati za sva večna vremena. Nijedno delo nesebične službe, koliko god malo ili jednostavno, neće nikad biti izgubljeno. Zaslugom Hristove uračunate pravednosti miris takvih reči i dela biće zauvek sačuvan. [269]

Stvoreni smo da činimo dobra dela, 21. septembar

»Jer smo njegov posao, sazdani u Hristu Isusu za dela dobra, koja Bog napred pripravi da u njima hodimo.« Efescima 2,10.

Postoje prilike da obavite delo za Isusa, prilike o kojima nikada niste ni sanjali! Hrišćanin je čovek sličan Hristu, hri-šćanka je žena slična Hristu, koji su aktivni u Božjoj službi, koji su prisutni na društvenim sastancima, čija prisutnost ohrabruje i druge. Religija se ne sastoji od dela, ali religija deluje; ona nije dremljiva. Čista Isusova religija je studenac iz kojeg teku podašnost, ljubav, samopožrtvovnost... Kada je Hristova ljubav u srcu, usne će izgovarati hvale Njemu, veličati Njegovo ime. Duša ispunjena Hristovom ljubavlju osećaće potrebu...

Božji sinovi i kćeri moraju pokazati da su nebeskog porekla. Veliki čovek u Božjim očima je onaj koji usred mnoštva, pritisnut brigama i materijalnim nedaćama, drži svoju dušu neopoeanjenom, neokaljanom, bez mrlje svetovne zagađenosti. Čvrsto se oslanjajući na Boga u molitvi i veri, ta duša ostaje čvrsta u svojoj moralnoj nezavisnosti, a ipak puna savršene ljubaznosti, ljubavi i dobrote. Ona se suočava sa iskušenjima u društvu i pobeđuje ih, održava vezu sa Bogom, a razgovor između te duše i Boga omogućuje joj da prenosi drugima, putem svojih društvenih odnosa, najizabranije blagoslove koje Nebo može da izlije... Stroga i nepristrasna pravednost će se videti u svim vašim postupcima, ali se vaša dužnost tu ne završava. Bog zahteva više. On zahteva od vas da volite onako kao što je Hristos voleo duše. On od vas zahteva saučešće prema napaćenima, zabludelima, onima koji su podloženi sotoninim kušanjima. On od vas zahteva ljubaznost, uslužnost čak i prema nesrećnima, velikodušnu obzimost prema osećanjima drugih... Vi morate tako srediti svoje odnose i postupanje prema svetu da sebi obezbedite spokojan, posvećen mir, a da za sobom ostavite pravi hrišćanski primer. [270]

Bog blagosilja one koji se staraju o siromašnima, 22. septembar

»Blago onome koji razume ništega. Gospod će ga izbaviti u zli dan.« Psalam 41,1.

Mi smo Božje sluge, ljudi koji Njemu služe. U veliko tkivo života mi ne smemo utkati nijedno vlakno sebičnosti; jer bi to pokvarilo uzorak. Ali, oh, kako su ljudi skloni ravnodušnosti! Kako retko interese Božjih paćenika smatraju svojim! Siromašni su svuda oko njih, a oni prolaze, ne razmišljajući, ravnodušno, ne obraćajući pažnju na udovice i siročad, koji pate jer su ostali bez sredstava, a nikome ne govore o svojim potrebama. Kada bi bogati osnovali u bankama male fondove i stavili ih na raspolaganje siromašnima, koliko bi se patnji ublažilo! Sveta Božja ljubav treba da navede svakoga da uvidi da je njegova dužnost da se stara o još nekome, i da tako održi u životu duh dobročinstva... Bog nam ukazuje čast kad nas proglašava svojom rukom pomoćnicom. Umesto da se tužimo, radujmo se što smo dobili prednost da služimo tako dobrom i milostivom Gospodaru.

Slušajmo šta kaže Isaija: »Nije li da prelamaš hleb svoj gladnome, i siromahe prognane da uvedeš u kuću? Kada vidiš gola da ga odeneš ... Tada će sinuti videlo tvoje kao zora. « (Isaija 58,7.8) Vaše duše će postati kao vrt zaliven i kao izvor kojemu voda ne presiše!...

Sećam se slučaja siromaha koji je živeo u blizini bogate udovice... Ona je orezala svoj voćnjak i grandee i izdanke stavila pored ograde. Siromah je zatražio od nje malu uslugu da mu te ostatke pokloni kao gorivo; ali, ona ga je odbila, govoreći: »Treba mi to granje da njegovim pepelom povećam plodnost zemlje!« Nikada ne prolazim pored kuće te žene ne setivši se tog slučaja. Povećati plodnost tla zanemarivanjem potreba siromašnih!

Kad propustimo da uzmemo k srcu potrebe čovečanstva, kad smo nespremni da budemo Božja ruka pomoćnica, tada i najskupoceniji darovi, najuzvišeniji prikazi velikodušnosti, postaju odvratni u Božjim očima.

Samo se u životu službe može naći istinska sreća. [271]

Rečeno nam je da idemo po celom svetu, 23. septembar

»Idite po svemu svetu i propovedite Jevanđelje svakome stvorenju.« Marko 16,15.

Gospod je mladima dao sposobnosti i talente da rade Božji posao. Ja vas pitam, draga omladino, hoćete li se predati Gospodu? Jeste li spremni da sebe uključite u posao koji vam je On ostavio? Isus je rekao svojim učenicima: »Idite po svemu svetu i propovedite Jevanđelje svakome stvorenju!« Suočeni sa ovom naredbom, hoćete li upotrebiti svoje vreme i svoju snagu onako kako vam diktiraju vaše sklonosti, umesto da sledite Božji savet?...

Postoje duše koje treba spasti. Ali, rasipajući svoj talenat uticaja, vi ne možete biti Božji saradnici i raditi na spasenju drugih. Bog bi želeo đa pravilno usmerite svaku jotu uticaja koga imate. On poziva vas, kojima je dao veliku svetlost da sarađujete sa nebeskim silama. Oni koji imaju veliku svetlost, i dragocene sposobnosti dobiće veliko polje na kojem će njihov uticaj moći da deluje za život večni; ali, ako oni koji su dobili tako bogate darove Neba odbiju da upotrebe svoje sposobnosti u Božjoj službi, i zloupotrebe ih služeći sebi i svetu, oni će biti kažnjeni u skladu sa svetlošću kojoj su se istrajno odupirali. Bog je mlade učinio rizničarima svetlosti koja treba da se odnese svetu... Bog traži iskrene sluge, koje će Mu služiti od srca, i koje mamljenje ili protivljenje sveta neće navesti da zanemare svoju dužnost — koje neće izneveriti niti se obeshrabriti. Hoćete li Mu dati svoja imena? Hoćete li vi biti među onima koji će nositi svetlost? Hoćete li se predati Njemu da vas upotrebi kao svoja oruđa da zaustavite korake onih koji su pošli stazom propasti?

Delo se mora širiti od grada do grada, od zemlje do zemlje, od naroda do naroda, mora se kretati stalno napred i nagore, mora se učvršdvati, jačati i utvrđivati. [272]

Mi smo Božji svedoci, 24. septembar

»Vi ste moji svedoci, veli Gospod.« Isaija 43,10.

»Vi ste moji svedoći, veli Gospod!« Hvala Bogu na pred-nosti da se nazovemo Božjim svedocima! Naravno, ako smo svedoci, tada moramo govoriti za Hrista, uzdizati Ga pred svojim drugovima. Kad vidimo da se hladi vatrenost i verska revnost nekoga od naših drugova, moramo mu pomoći, moramo ga ohrabriti, moliti se s njime i za njega, da bi ostao verni svedok za Gospoda...

Vi treba da budete oruda preko kojih će Bog progovarati dušama. On će vas podsećati na dragocene istine i iz srca, prepunog Isusove ljubavi, vi ćete im objavljivati životno važne i značajne reči. Vaša jednostavnost i iskrenost biće vam kao najuzvišenija redtost, a vaše reči će u nebeskim knjigama biti zabeležene kao prikladne, slične zlatnim jabukama u srebrnim posudama. Bog će ih učiniti lekovitom maticom nebeskog uticaja, koja uverava i budi čežnju, a Isus će vašim molitvama dodati svoje posredovanje, zatražiti za grešnika dar Svetog Duha i izliti Ga na njegovu dušu. I u prisutnosti Božjih anđela odjeknuće radosni uzvici zbog jednog grešnika koji se kaje.

Rad koji je viši od svakog drugog rada — posao koji više od svakog drugog treba da privuče i uposli energije duše — to je delo spasavanja duša za koje je Hristos umro. Učinite ga osnovnim, najvažnijim poslom svog života. Učinite ga svojim naročitim životnim pozivom. Sarađujte sa Hristom u tom velikom i plemenitom radu, postanite misionari u svojoj i u stranim zemljama. Budite spremni i osposobljeni da radite kod kuće i u dalekim predelima na spasavanju duša... O, kad bi i mladi i stari bili temeljno obraćeni Bogu, i kada bi preuzeli dužnost koja im je nadohvat ruke, kad bi radili onako kako im to prilike dozvoljavaju, kad bi postali Božji saradnici! Kad bi se dogodilo, mnoštvo glasova upućivalo bi hvalu Onome koji ih je pozvao iz tame k čudnome videlu svome. [273]

Velikodušno dajemo za širenje Jevanđelja, 25. septembar

»Poštuj Gospoda imanjem svojim i prvinama od svega do-hotka svojega.« Priče 3,9.

Zar ti nisi izabranik Božji da budeš sud na čast, da prenosiš svetlost i istinu onima koji su u zabludi i tami? Spasonosna je vest istine došla k tebi i ako si primio Hristovog Duha, bićeš pun ljubavi prema dušama koje su u opasnosti.

Ljudi će prohoditi zemlje i mora da bi stekli zemaljske dobitke, podnositi odricanja i patnje da bi postigli svoj cilj; a ipak će se odvratiti od nebeskih privlačnosti i prezreti večna blaga. Ljudi koji su siromašni, kad se uporede sa drugima, obično najviše prilažu za podupiranje Božjeg dela. Oni su velikodušni u malome. Oni su osnažili svoju velikodušnost stalnim davanjem. Kad njihovi izdaci pritisnu sa svih strana njihov dohodak, njihova želja za zemaljskim bogatstvom nema mesta ni prilike da ojača. Ali mnogi, kada otpočnu da sakupljaju zemaljska blaga, odmah stanu da izračunavaju koliko će im vremena biti neophodno da prikupe određenu svotu. U svojoj žurbi da nagomilaju bogatstvo za sebe, propuštaju da postanu bogati pred Bogom.

Treba da bude naš cilj, bez obzira na životni poziv kojim se bavimo, da svoj posao obavljamo tako da proslavimo Boga. Sve što steknemo treba da smatramo kapitalom koji treba da se uloži u nebesku banku. Treba da postane naša radost da sredstva i vreme i sposobnosti posvetimo zadobijanju duša za Hrista, da svetlost uputimo onima koji sede u tami.

Gospod je odredio da širenje svetlosti i istine zavisi od napora i darova onih koji imaju učešća u tom nebeskom daru. Bog je mogao učiniti da anđeli budu predstavnici Njegove istine; mogao je da objavi svoju volju svojim sopstvenim glasom, kao što je to učinio na Sinaju kad je objavio svoj Zakon, ali, u svojoj beskrajnoj ljubavi i mudrosti, pozvao je ljude da budu Njegovi saradnid, izabrao ih da obave to delo. [274]

Mi smo videlo svetu, 26. septembar

»Vi ste videlo svetu. Ne može se grad sakriti kad na gori stoji.« Matej 5,14.

Svoju dužnost mi možemo da prepoznamo i procenimo samo kad je posmatramo u svetlosti Hristovog života. Kao što Sunce izlazi na istoku i kreće se prema zapadu, ispunjavajući svet svetlošću, tako je i pravi Hristov sledbenik svetlost svetu. On polazi u svet kao sjajno, blistavo videlo, tako da oni koji su u tami mogu da budu obasjani i zagrejani zracima koji se sire od njega. Hristos kaže o švojim sledbenicima: »Vi ste videlo svetu!«

Oni koji ne hode u nadi, zadržavaju se ispod oblaka sumnje. Neprijatelj još nije mrtav, i što se više približavamo završetku istorije ove Zemlje, to će sotonske sile ulagati sve očajnije napore da zadrže duše ispod oblaka sumnje, tako da nebeska svetlost ne može da se izrazi rečima i delima, i tako donese nadu i radost i hrabrost bližnjima...

Svet je pun žurbe i razočarenja. Vama su upućene reči: »Tako da se svetli vaše videlo pred ljudima, da vide vaša dobra dela, i slave Oca vašega koji je na nebesima. « Matej 5,16) Reči u korist istine, izgovorene sa sigurnošću koja dolazi od posedovanja prave namere, u radosnoj nadi, iz čistog srca, obradovaće anđele. Gospod želi da budemo duhovni, da bismo mogli da budemo sposobni da vidimo ostvarivanje Njegovih planova u našem životu. Mi treba da budemo Božji saradnici u izvršavanju posla koji On želi da bude obavljen. Gde god da se nađemo, treba da odražavamo svetlost.

Kad se Hristova milost izražava redma i delima vernika, svetlost obasjava one koji su u tami, jer dok usne izgovaraju hvalu Bogu, ruke su ispružene da pomognu onima koji su u opasnosti da propadnu. [275]

Zajedno sa Hristom treba da spasavamo izgubljene, 27. septembar

»I došavši kući sazove prijatelje i susede, govoreći im: radu jte se sa mnom; ja nađoh ovcu svoju izgubljenu.« Luka 15,6.

Kad je Isus izgovarao ove reči, obraćao se slušaocima od kojih su mnogi iz iskustva poznavali život palestinskih pastira. Tamo se stada nisu napasala na ravnim, ograđenim pašnjacima, već na padinama bregova, među strminama i provalijama...

Uvek se trebalo čuvati opasnih pljačkaša i vukova. Ponekad bi se neka ovca udaljila od stada; i zato su ih pastiri često prebrojavali da vide da li se neka izgubila; pastiri su u stvari bili strogo odgovorni za svaku ovcu poverenu njihovom staranju... Život pastira bio je pun opasnosti. Ako je pastir bio dostojan poverenja, on nije ostajao bezbrižan, nije težio za svojom udobnošću, već je polazio u potragu za zalutalom ovcom uprkos vetrovima i olujama...

To je način na koji se pravi Pastir ponaša prema izgu-bljenom grešniku. On ide za njim; On ne okleva pred opa-snošću, samoodricanjem i samožrtvovanjem. U svojoj spasi-teljskoj ljubavi, On nastoji da dovede grehom opterećenu dušu u pokajanje, u spasenje, u mir, odmor i sreću. Prednost je svakog pojedinca koji je u svom srcu osetio Isusovu ljubav, da razmisli ne postoji li neko koga bi svojim naporima, svojom promišljenom taktičnošću i ljubaznošću, mogao dovesti Isusu, koji je spreman i željan da prihvati svakoga koji dolazi k Njemu. Mi svi možemo mnogo da učinimo svojim naporima. Možemo da postanemo saradnici Isusa Hrista.

Život je ozbiljan. Vama je određeno široko polje rada, a istrajno traganje za izgubljenim ovcama bio bi najuspešniji način da iskoristite svoje vreme... Ako budete mogli spasonosno da utičete na samo jednu dušu, imajte na umu da je na Nebu velika radost kad se jedna duša pokaje... Vi možete, istrajnim naporima, da postanete sredstvo za vraćanje izgubljenih ovaca u Isusov tor. [276]

Istina će pobediti, 28. septembar

»Ovako vam veli Gospod: ne bojte se i ne plašite se toga mnoštva velikoga, jer nije vaš rat, nego Božji.« 2. Dnevnika 20,15.

Ima posla za svakog pojedinca koji se naziva Hristovim imenom. Glas sa Neba vas svečano poziva na dužnost. Poslušajte taj glas i smesta pođite na rad u svako mesto. u svakom svojstvu. Zašto stojite ovde ceo dan besposleni? Postoji posao koji treba da obavite, posao koji zahteva vaše najbolje snage. Svaki dragoceni trenutak u životu povezan je sa nekom dužnošću prema Bogu ili prema vašim bližnjima...

Veliko delo spasavanja duša još treba da se obavi. Svaki anđeo slave je uključen u to delo, dok mu se svaki demon tame protivi. Hristos nam je pokazao veliku vrednost duša time što je došao na svet, noseći u srcu od večnosti prikupljenu ljubav, nudeći čoveku da postane naslednik sveg Njegovog bogatstva. On razotkriva pred nama ljubav svoga Oca prema grešnom rodu, prikazujući Oca kao pravednog i koji pravda onoga koji veruje.

Bezbrojno mnoštvo svrstalo se protiv istine, i s njime ćemo se sresti dok bližnjima budemo objavljivali svetlost. Naša nada nije u našem poznavanju istine, ili u našim sposobnostima, već u živom Bogu... Božja slava je na kocki. I mora se uložiti odlučan napor, koliko se to ljudskog napora tiče, i živa vera da bi moćni Bog pokazao svoju snagu, jer bi inače sve bilo uzalud. Bog je pobedio neprijatelje Izrailja. Uneo je nered u njihove redove. Bežali su, a nisu znali od koga beže. Ko se može održati pred Gospodom Bogom Izrailjevim?

Sada se mi ne borimo protiv tela i krvi, već protiv pog-lavarstava i vlasti, protiv sila tame ispod Neba. Gospod nas hrabri da gledamo u Njega kao u izvor sve naše snage, u Onoga koji je sposoban da nam pomogne... Kad se Bog Izrailjev prihvati posla za nas, On će ga uspešno dovesti do kraja.

Istina će pobediti. [277]

Hristos hvali one koji Mu služe, 29. septembar

»Dobro, slugo dobri i verni! U malom bio si mi veran, nad mnogim ću te postaviti; uđi u radost Gospodara svojega!« Matej 25,21.

Gospod je spreman da učini velika dela za nas. Mi pobedu nećemo postići brojem, već potpunim predanjem duše Isusu. Treba da idemo napred u Njegovoj sili, uzdajud se u moćnog Boga Izrailjevog... Bitno je da imamo razumno poznavanje istine; jer kako bismo se inače mogli suočiti sa njenim zlonamemim protivnicima? Biblija se mora proučavati, ne samo zbog doktrina koje uči, već zbog njenih praktičnih pouka. Nikad ne smemo dozvoliti da budemo iznenađeni, nikad nas niko ne sme zateći bez celokupnog oklopa. Budimo spremni za svaki hitan slučaj, za svaki poziv dužnosti. Stražite, koristeći svaku priliku da objavite istinu, poznajući proročanstva, poznajući Hristove pouke. Nemojte se nipošto oslanjati na dobro pripremljene dokaze. Dokazi sami po sebi nisu dovoljni. Boga moramo tražiti na kolenima; moramo ići napred i suočavati se sa ljudima sa silom i uticajem Božjega Duha... Bog bi želeo da svaki od vas smesta bude spreman za akciju, kao što su to bili ljudi koji su sačinjavali Gedeonovu vojsku.

Kad na dan konačne nagrade, plata bude davana svakome po njegovim delima, vaša će prednost biti da vam pristupe otkupljene duše kojima ste pomogli i da kažu: »Ti si mi pomogao da savladam obeshrabrenje!« A Učitelj će vam reći: »Dobro, slugo dobri i verni! «

Gospod ima potpun spisak svojih radnika, a u biblijskim izveštajima nam je dao imena neldh. Među onima koji su bili verni pristavi nalazimo Avrama, Josifa, Iliju, Danila, Nemiju, Jovana i Pavla... Radnici u Gospodnjem vinogradu imaju dobre primere iz svih vremena da ih pokrenu. Njima kaoahtrabrenje služi Božja ljubav, služba anđela, Isusovo saucešće, i nada da će zadobiti dragocene duše da sijaju zauvek kao zvezde u njihovoj kruni radosti. [278]

Kađa se Jevanđelje bude propovedalo svima, 30. septembar

»I propovediće se ovo Jevanđelje o carstvu po svemu svetu za svedočanstvo svim narodima. I tada će doći posledak.« Matej 24,14.

»Kao što Otac posla mene, i ja šaljem vas.« (Jovan 20,21) Mi moramo dati isto tako određeno svedočanstvo za istinu kakva je u Isusu, kao što su to učinili Hristos i Njegovi učenici. Uzdajući se u uspešnost Svetog Duha, treba da posvedočimo za milost, dobrotu i ljubav raspetog i vaskrslog Spasitelja i tako postanemo oruđa preko kojih će se tama raspršiti iz mnogih umova, a iz mnogih srca uzdiči hvaljenje i zahvaljivanje Bogu. Ovo je veliko delo koje treba da obavi svaki sin i svaka kćer Božja.

Oni koji ne prihvate poslednju svečanu vest opomene našem svetu, izopačiće Pisma; oni će napadati karakter i davati lažne izjave o veri i dogmama zastupnika biblijske istine. Svako zamislivo sredstvo će se upotrebiti da se odvrati pažnja. Predstave, igre, konjske trke i mnoge druge vrste zabave biće stavljene u pokret. Neka strašna podzemna sila će ih navoditi da se usprotive vesti sa Neba... Delujmo pod zastavom kneza Emanuila, i u ime i u snazi Isusa Hrista borimo se do pobede!

Neke duše propadaju. One se moraju upoznati sa uslovima spasenja... Mnogi izgledaju kao da su pokopani u tami neznanja, kao da se nalaze u rovovima iza neke neprobojne zapreke... ali, imajte na umu da nebeske sile rade zajedno sa ljudskim oruđima. Sveti Duh može da probije tvrđavu neverovanja. Isus vodi svoju vojsku na bojno polje... Naš Zapovednik nas vodi u pobedu.

Kad pripadnici Božje Crkve budu obavili posao koji im je poveren u žednim poljima kod kuće i u drugim krajevima, ispunjavajuči tako evanđeoski nalog, ceo svet će uskoro biti opomenut, i Gospod Isus će se vratiti na ovu Zemlju sa silom i slavom velikom.

Bog će obaviti posao ako Ga mi budemo snabdeli oruđima. [279]

oktobar—MI NASTAVAMO U HRISTU

Primajuci Hrista, izvor života, 1. oktobar

»U njoj beše život, i život beše videlo ljudima.« Jovan 1,4.

Gospod je obavio sve pripreme da možemo steći boga to, obilno i radosno iskustvo. Jovan piše o Hristu, govoreći: »U njoj beše život, i život beše videlo ljudima!« Život je udružen sa svetlošću, i ako nemamo nikakve svetlosti od Sunca pra-vednosti, nemamo ni života u Hristu. Ali, ova svetlost je osigurana svakoj duši, i jedino ako se povučemo od nje, tama može da nas obuzme. Isus kaže: »Ko ide za mnom neće hoditi u tami, nego će imati videlo života!« (Jovan 8,12) U svetu oko nas ne može biti života bez svetlosti. Kada bi nam Sunce uskratilo svoje zrake, sav biljni i životinjski svet, sve bi došlo kraju. To ilustruje činjenicu da ni mi ne možemo imati duhovnog života ukoliko se ne izložimo zracima Sunca pravednosti. Kad bismo rascvetalu biljku stavili u mračnu sobu, ona bi uskoro uvenula i umrla; tako i mi možemo imati duhovni život, a ipak ga izgubiti boraveći u atmosferi sumnje i mraka...

Mi smo pozvani, kao i Jovan, ne da zaumemo Hristovo mesto, već da svedočimo za svetlost, da usmeravamo um drugih ka Hristu... Neka niko od onih koji bi želeli da svedoče za Hrista, ne ističe sebe, neka se ne trudi da pažnju ljudi privuče na sebe; već neka se trudi da uzdigne Isusa.

Ljudski rod nema nikakve svetlosti u sebi. Odvojeni od Hrista, mi smo slični nezapaljenoj sveći, slični Mesecu kad je njegovo lice okrenuto od Sunca; mi nemamo nijedne jedine zrake svetlosti kojom bismo probili tamu sveta. Ali, kada se okrenemo ka Suncu pravednosti, kad dođemo u vezu sa Hristom, cela duša će zasjati sjajem božanske prisutnosti. [280]

Nastavati u Hristu, izvoru snage, 2. oktobar

»Jer u njemu živi svaka punina Božanstva telesno. I da budete ispunjeni u njemu koji je glava svakom poglavarstvu i vlasti.« Kološanima 2,9.10.

Gospod Isus deluje preko Svetoga Duha, jer je Sveti Duh Njegov predstavnik. Preko Njega Isus udahnjuje duhovni život u dušu, oživljujući njene snage na dobro, čisteći je od moraine prljavštine, čineći je prikladnom za svoje carstvo. Isus ima na raspolaganju velike blagoslove koje želi da izlije, bogate darove koje želi da razdeli ljudima. On je divni Savetnik, beskrajan po mudrosti i snazi; i ako budemo priznali silu Njegovog Duha, i pristali da nas ona oblikuje, bićemo savršeni u Njemu. Kakva li je to uzvišena misao! U Hristu »živi svaka punina Božanstva telesno. I da budete ispunjeni u Njemu.«

Sve dok ne dozvolimo da bude oblikovano Božjim Duhom, ljudsko srce neće upoznati sreću. Duh usaglašava obnovljenu dušu sa modelom, Isusom Hristom. Pod utlcajem Duha neprijateljstvo prema Bogu pretvara se u veru i ljubav, a oholost u poniznost. Duša prepoznaje lepotu istine, i proslavlja Hrista potpunim savršenstvom karaktera. Dok se te promene događaju, anđeli pevaju pobedničku pesmu, a Bog i Hristos se raduju dušama koje su oblikovane po božanskom uzoru.

Upoznati Gospoda Emanuila — Njega, u kome »je sve blago premudrosti i razuma sakriveno« (Kološanima 2,3), u kome »živi svaka punina Božanstva telesno« — biti doveden u jedinstvo s Njime, imati Njega, dok se srce sve više i više otvara da poprimi Njegove osobine; upoznati Njegovu ljubav i silu, doći u posed neiskazanog bogatstva Hristovog, sve više i više shvatati »šta je širina, i dužina, i dubina, i visina; i poznati pretežniju od razuma ljubav Hristovu, da se ispunimo puninom Božjom« (Efescima 3,18.19) — »to je nasledstvo sluga Gospodnjih i pravda njihova od mene, veli Gospod.« (Isaija 54,17) [281]

Hoditi kao što je Hristos hodio, 3. oktobar

»Kako, dakle, primiste Hrista Isusa Gospoda onako živite u njemu.« Kološanima 2,6.

Vi se borite za venac života... Živite da ugodite Onome koji vas je smatrao tako dragocenima da je dao Isusa, svog jedinorodnog Sina, da vas spase od vaših greha... Uvek imajte na umu da je ono što je uopšte dostojno da se učini, ujedno dostojno da se dobro učini! Tražite od Boga mudrosti da ne obeshrabrite ni jednu dušu kada čini dobro. Sarađujte sa Hristom u privlačenju duša k Njemu... Ulažite svoje najbolje snage u sve što činite. Isus je vaš Spasitelj i na Njega se oslanjajte svakoga dana, tražeći pomoć da ne sejete kukolj, već dobro seme carstva...

Morate naučiti da je gledati svojim razumom isto tako dobro kao i očima. Morate osposobiti svoj razum da ne bude slabašan ni neuspešan. Morate se moliti za vođstvo, i svoj put poveriti Gospodu. Morate zatvoriti svoje srce za svaku ludost i svaki greh, i otvori ti ga za svaki nebeski uticaj. Morate na najbolji mogući način iskoristiti svoje vreme i mogućnosti da razvijete skladan karakter...

Moramo biti »potpuni u njemu«. (Kološanima 2,10) »Ka-ko, dakle, primiste Hrista Isusa Gospoda onako živite u njemu!« To znači da morate proučavati Hristov život. Morate ga istraživati sa onoliko više ozbiljnosti od one sa kojom istražujete svetovne grane nauke koliko su večni interesi važniji od prolaznih, zemaljskih poduhvata. Ako budete cenili vrednost i svetost onoga što je večno, uložićete svoje najoštrije misli, najbolje snage, u rešavanje problema svog duhovnog dobra; jer se svaki drugi interes pretvara u ništavilo kada se uporedi sa ovim.

Vi imate uzor, Isusa Hrista; hodite Njegovim stopama, i bićete osposobljeni da zauzmete bilo koji i svaki položaj na koji biste mogli da budete pozvani... Ne smete se osećati kao okovani robovi, već kao Božja deca. [282]

Hodimo u istini, 4. oktobar

»Obradovah se vrlo kada dođoše braća i posvedočiše tvoju istinu, kako ti u istini živiš.« 3. Jovanova 3.

Gospod ima mesta za najbolje sposobnosti koje je poverio ljudima. U delu izgrađivanja Njegovog carstva, mi možemo iskoristiti svaki talenat koji smo dobili od Boga isto onako verno i ozbiljno kao što je to činio Danilo u Vavilonu, kada se našao veran u svakoj dužnosti prema čoveku, i odan svome Bogu.

Bog zahteva mnogo više taktičnosti, mnogo mudrijeg rukovođenja od onog koje su u Njegovoj službi pokazale Njegove sluge. Postoji potreba za pronicljivim, posvećenim razmišljanjem, za mudrim delovanjem, da bismo se mogli suprotstaviti lukavim sotoninim planovima. Upućen nam je poziv da zadovoljimo uzvišenija merila, da uložimo svetije, odlučnije, požrtvovanije napore u Gospodnjem delu. Naša omladina se mora osposobiti da zadovolji viša merila, da shvati da sada sama odlučuje o svojoj večnoj sudbini. Ništa drugo nam ne može pružiti nikakvu sigurnost osim da u srce zatvorimo istinu kakva je u Isusu. Ona se Svetim Duhom mora usaditi u srce. Mnogo od onoga što se sad naziva religijom nestaće sa vidika kada bude izloženo napadima sotonskih četa. Ništa neće opstati osim istine — mudrosti koja je odozgo i koja posvećuje dušu.

Neka niko ne zamišlja da je popuštanje sebi religija. Neka se sebičnost ne uzdiže. Neka se mladi nauče da ograniče svoje želje i da se čuvaju od rasipnosti pri upotrebi sredstava. Neka svi gledaju na Isusa, neka razmišljaju o Njegovom karakteru, neka idu Njegovim stopama.

Istina, kada se primi, ima sposobnost da se stalno širi i da se razvija na nov način. Ona postaje sve svetlija dok je posmatramo, raste u visinu i dubinu dok se trudimo da je shvatimo. Tako nas uzdiže do merila savršenstva, daje nam veru i pouzdanje u Boga, kao i snagu za posao koji nas očekuje.

Ako se poslužimo božanskom istinom obnoviće se savršeno božansko obličje u nama. [283]

Držati svaku titlu Božjih zapovesti, 5. oktobar

»I koji drži zapovesti njegove u njemu stoji, i On u njemu. I po tom poznajemo da stoji u nama, po Duhu koga nam je dao.« 1. Jovanova 3,24.

Bog zahteva od nas da budemo verni i u najmanjim po-jedinostima života — da stražimo nad svojim rečima, nad svojim duhom, nad svojim delima. Da bismo to postigli, mo-ramo uspostaviti savršenu vlast nad sobom, a to zahteva od nas stalnu, neprekidnu budnost...

Kad bismo svoje ja držali pod kontrolom, izbegli bismo ozbiljne pogreške i u domu i u poslovima. U mnogim poro-dicama je postalo uobičajeno da se neodgovomo i nepromi-šljeno govori. Navika da se čianovi porodice međusobno zadirkuju i kinje, da upućuju jedni drugima oštre reči, postaje sve jača i jača što joj se više popušta; i tako se izgovaraju mnoge uvredljive reči koje spadaju u sotonin, a ne u Gospodnji rečnik. Kad bi oni, koji sebi dopuštaju da govore pod uticajem raspaljenog temperamenta, počeli da proučavaju Božju knjigu, i kad bi se ozbiljno potrudili da razmotre njene zahteve, i da ih prihvate — kad bi na delu primenili njene savete — kakva bi se promena pokazala u ponašanju i razgovorima!... Svaki odnos u životu, svaka odgovomost i položaj, svaka naklonost i svaka navika, svako osećanje, mora se usaglasiti sa velikim merilom pravednosti, Božjim zapovestima, kojima je sve obuhvaćeno. Mi moramo razviti jednostavnost srca da bismo mogli razumeti, i spremnost uma da bismo mogli sprovesti u život sva učenja Božje Reči...

Sveti Duh mora da oblikuje ceo naš um. Božanska sila će se spojiti sa ljudskim naporima kad se ozbiljno trudimo da budemo savršeni u Isusu Hristu. Gospod će pomoć svakom koji Ga potraži svim svojim srcem. Takvi će dobiti videlo života, a to videlo svetli iz božanskih izreka. Kao što svetlost Sunca širi svoju toplotu po celom svetu, tako će i blistavi zraci Sunca pravednosti obasjati srce svojim isceljujućim sjajem. [284]

Sjeclinjeni kao Božja deca, 6. oktobar

»Jer ste vi svi sinovi Božji verom Isusa Hrista.« Galatima 3,26.

Retko nalazimo dve potpuno iste osobe. Među ljudskim bićima, kao i među stvarima u svetu prirode, vlada raznolikost. Jedinstvo u raznolikosti među Božjom decom — iskazivanje ljubavi i podnošenje uprkos razlikama u temperamentu — to je svedočanstvo da je Bog poslao svoga Sina na svet da spase grešnike.

Jedinstvo koje vlada između Hrista i Njegovih učenika ne uništava ličnost ni jedne strane. U umu, u namerama, u karakteru, oni su jedno, ali ne i u ličnosti. Dobijajući Božjega Duha, usklađujući se sa Božjim zakonom, čovek postaje učesnik u božanskoj prirodi. Hristos dovodi svoje učenike u živo jedinstvo sa sobom i sa svojim Ocem. Kad Sveti Duh utiče na ljudski um, čovek postaje savršen u Hristu Isusu. Jedinstvo sa Hristom uspostavlja veze jedinstva među učenicima. Ovo jedinstvo je za svet najubedljiviji dokaz u prilog Hristovom veličanstvu i savršenstvu, kao i Njegovoj sili da ukloni greh.

Sile tame imaju malo izgleda u borbi protiv vernika koji se međusobno vole onako kao što je Hristos njih voleo, koji odbijaju da šire otuđenost i sukobe, koji se drže zajedno, koji su ljubazni, uslužni, nežnog srca, koji gaje veru koja kroz ljubav radi i čisti dušu. Moramo imati Hristovoga Duha, ili nismo Njegovi.

U jedinstvu je snaga; u podeljenosti je slabost.

Što je uža naša zajednica sa Hristom, to će uža biti i naša međusobna zajednica. Nesaglasnost i neprijateljstvo, sebičnost i uzvišenost, bore se za prevlast. To su rodovi podeljenog srca, podložni nagovorima neprijatelja duše. Sotona likuje kad uspe da poseje seme razdora.

U jedinstvu je život, sila koja se ne može sted ni na koji drugi način. [285]

Hristos je pravi čokot, 7. oktobar

»Ja sam pravi čokot, i Otac je moj vinogradar« Jovan 15,1.

Oni koji žele da idu za Hristom moraju da veruju u Njega; moraju da otvore svoje srce da Ga prime kao stalnog gosta. Oni moraju da nastavaju u Hristu, kao što loza nastava na živom čokotu. Postoji životno jedinstvo između stabla i grane; isti rod se pojavljuje na grani kao i na drvetu. Na isti način će Gospod delovati preko ljudskog oruđa koje se sjedinjuje sa Isusom Hristom. Oni koji se trajno oslanjaju na Hrista, imaće, slično Enohu, svest o trajnoj Božjoj prisutnosti. Zašto ima tako mnogo onih koji se osećaju nesigurno, koji sebe smatraju siročičima? — To je zato što ne gaje veru u dragoceno obećanje da je Isus poneo njihove grehe! Upravo je zbog onih koji su prestupili Zakon Isus uzeo ljudsku prirodu, postao sličan nama, da bismo mogli steći večni mir i sigurnost. Mi imamo Zastupnika na nebesima, i ko god Ga prihvati kao svog Spasitelja neće biti ostavljen da kao siroče nosi prokletstvo svojih greha.

Svakog dana moramo negovati svoju veru, svakog dana razmišljati o Onome ko je preuzeo naš slučaj, koji je milostivi i verni Prvosveštenik; »jer u čemu postrađa i iskušan bi« — ne samo u nečemu, već u svemu u čemu smo mi kušani — »u onome može pomoći i onima koji se iskušavaju.« (Jevrejima 2,18) »Jer nemamo Poglavara svešteničkoga koji ne može postradati s našim slabostima.« (Jevrejima 4,15) Čak i sada, na Nebu, On je pogođen našim nedaćama, i kao živi Spasitelj, kao zainteresovani Zastupnik, On posreduje za nas.

Svakog dana moramo pokazivati svoju veru; i dok je pokazujemo, ta vera svakog dana mora da raste, jer shvatamo da nas On nije samo otkupio, već i voleo, i oprao od greha svojom krvlju, učinio od nas careve i sveštenike Bogu i Ocu. [286]

Mi smo loze, 8. oktobar

»Ja sam čokot, a vi loze; i koji bude u meni, i ja u njemu, on će roditi mnogi rod; jer bez mene ne možete činiti ništa.« Jovan 15,5.

Mi nemamo ništa, i ništa smo, ukoliko ne primimo vrednost od Isusa Hrista.

Sve dok svoje srce bezuslovno ne preda Bogu, ljudsko oruđe ne prebiva na pravom Čokotu, ne može da raste na Čokotu, ne može da donosi bogate grozdove roda. Bog ne želi da sklapa ni najmanje kompromise sa grehom. Da je to mogao da čini, Hristos ne bi trebalo da dođe na naš svet, da pati i umre. Nikakvo obraćenje nije pravo ako ne promeni i karakter i ponašanje onih koji su prihvatili istinu. Istina deluje preko ljubavi i čisti dušu.

Naše je ispovedanje vere bezvredno ako ne nastavamo u Hristu; jer ne možemo biti žive loze sve dok se životne sposobnosti Čokota ne umnože u nama. Istinski hrišćanin će pokazati osobine svoga Učitelja; a kad odražavamo Hristove vrline u svom životu i karakteru, Otac nas voli kao što je voleo svog Sina. Kad se ovo stanje pokaže u onima koji tvrde da veruju u sadašnju istinu, bićemo napredna Crkva; jer njeni vernici neće živeti sebi, već Onome koji je umro za njih. Oni će biti napredne loze na živom Čokotu.

Koren drveta mora da obavi dve službe. Treba da se svojim ograncima čvrsto drži za tlo, istovremeno upijajući željene hranljive sastojke. Isto je tako i sa hrišćaninom. Kad je njegovo zajedništvo sa Hristom, stablom, potpuno, kad se hrani od Njega, dobija priliv duhovne snage. Hoće li se lišće na takvoj grani sušiti? — Nikada! Sve dok se duša pruža prema Hristu, ima malo opasnosti da će uvenuti, opasti i osušiti se. Kušanja, koja se mogu pojaviti kao oluja, neće ga iskoreniti. Pravi hrišćanin crpi svoje pobude za dela iz svoje duboke ljubavi prema svom Otkupitelju. Njegova naklonost prema Učitelju je istinska i sveta. [287]

Bog nas orezuje da bismo bili plodniji, 9. oktobar

»Svaku lozu na meni koja ne rađa roda odsećiće; i svaku koja rađa rod očistiće da više roda rodi.« Jovan 15,2.

Svi koji usko slede korake svoga Otkupitelja, koji se žr-tvovao i odrekao sebe, doživeće da se Hristov um odslikava u njihovom umu. Hristova neporočnost i ljubav odsjajivaće iz njihovog svakodnevnog života i njihovog karaktera, dok će ih krotost i istina usmeravati na putu. Svaka rodna grana biće orezana, da bi mogla da donese više roda. Čak se i na rodnim granama može pojaviti suviše lišća, tako da izgledaju drugadje nego što su stvarno. Hristovi sledbenici mogu obavljati neke poslove za Učitelja, a ipak ne činiti ni upola onoliko koliko bi mogli. On ih tada orezuje, jer su se svetovnost, popustljivost i oholost nagomilali u njihovom životu. Vinogradar uklanja suvišne ogranke... čineći lozu rodnijom. Ono što smeta mora se ukloniti, moraju se odseći razrasli izdanci da bi se stvorio prostor za lekovite zrake Sunca pravednosti...

Mnogima nije jasno zašto su došli na svet. Bili su stvoreni da donesu blagoslov čovečanstvu i slavu Bogu, a ne zato da sami uživaju i da slave sebe. Bog stalno orezuje svoj narod, odseca suvišne grane, izdanke koji strče, tako da može donositi rod Bogu na slavu, a ne samo lišće. Bog nas orezuje tugom, razočarenjima i patnjama, tako da se oslabe razrasle, iskrivljene karakterne mane i da bolje osobine dobiju priliku da se razviju. Moramo se odreći idola, savest mora da postane osetljivija, misli srca duhovnije, a ceo karakter skladniji.

Nastavajući u Hristu, dobijamo Njegovu nežnost, Njegov miris, Njegovu svetlost... On sija u našem srcu. Njegova svetlost u našem srcu blista sa našeg lica. Gledajući Hristovu lepotu i slavu, mi se i sami menjamo u to isto obličje. [288]

Donosimo rod jedino kad nastavamo u Hristu, 10. oktobar

»Budite u meni i ja ću u vama. Kao što loza ne može roda roditi sama od sebe, ako nе bude na Čokotu, tako i vi ako u meni ne budete.« Jovan 15,5.

Razlog zašto se tako nepromišljeno odajemo grehu nalazi se u tome što ne vidimo Isusa. Mi ne bismo olako postupali prema grehu kad bismo shvatili da greh ranjava našeg Gospoda... Pravilna procena Božjeg karaktera omogućila bi nam da Ga pravilno predstavimo svetu. Oštrina, grubost u rečima ili u ponašanju, širenje zlih glasina, nepromišljene reči, sve to ne može da postoji u duši koja gleda na Isusa. Onaj ko nastava u Hristu okružen je atmosferom koja isključuje zlo i ne daje ni najmanjeg izgovora ničemu što je slično zlu. Duhovni život se ne hrani onim što je u nama, već dobija svoju hranu od Hrista, kao što se loza hrani sa Čokota. Mi zavisimo od Hrista u svakom trenutku, On je naš izvor hrane. Svi spoljni oblici pobožnosti, molitve, postovi i milostinje, ne mogu zameniti unutrašnje delovanje Božjeg Duha na ljudsko srce.

Kad se neko potpuno isprazni od sebičnosti, kad svi lažni bogovi budu izbačeni iz duše, praznina se ispunjava ulaskom Svetoga Duha. Takav čovek dobija veru koja čisti dušu od svake nečistote... On postaje loza pravog Čokota i donosi bogate grozdove roda na slavu Bogu. Kakav je taj rod? — Rod Duha je »ljubav« a ne mržnja, »radost« a ne nezadovoljstvo i gunđanje, »mir« a ne osetljivost, zabrinutost i isfabrikovane nevolje. To je dugo trpljenje, nežnost, dobrota, vera, krotost, umerenost.

Jedna loza ne treba da dobija hranu od druge. Naš život treba da dolazi od Čokota. Jedino na temelju jedinstva sa Hristom, jedino razgovarajući s Njime svakoga dana i sata, mi možemo roditi rod Svetoga Duha... Naše rastenje u milosti, naša radost, naša korisnost, sve to zavisi od našeg jedinstva sa Hristom i od jačine vere koju imamo u Njega. [289]

Loza se suši kad se odvoji od Hrista, 11. oktobar

»Ko u meni ne ostane, izbaciće se napolje kao loza, i osušiće se, i skupiće je, i u oganj baciti, i spaliti.« Jovan 15,6.

Juda... se nije preobrazio, nije se pretvorio u živu lozu, povezavši se sa pra vim Čokotom. Taj suvi izdanak se nije priljubio uz Čokot i nije postao plodna, živa loza. Otkrio se kao kalem koji ne donosi rod — kao kalem koji se nije, vlaknom uz vlakno, žilom uz žilu, spojio sa Čokotom i dobio od Njega život.

Suvi, odvojeni izdanak može postati jedno sa čokotom samo ako od živog čokota dobije život i hranu, nakalemivši se na čokot, uspostavivši najuže moguće zajedništvo... Kalem se drži životodavnog čokota sve dok život čokota ne postane život loze, i dok ona ne počne da donosi isti rod koji donosi čokot.

»Ja sam Čokot, a vi loze!« — rekao je Hristos. Ovim je predstavljena najuža moguća veza. Kad nakalemite grančicu bez lišća na napupeli čokot, ona postaje živa loza, koja crpi sok i hranu od čokota. Vlaknom uz vlakno, žilom uz žilu, izdanak prijanja sve dok se ne pojavi pupoljak, zatim cvet i na kraju rod. Suvi izdanak predstavlja grešnika. Kad se sjedini sa Hristom, duša je sjedinjena sa dušom, slabo i smrtno sa svetim i besmrtnim, i čovek postaje jedno sa Hristom.

Naizgled suva grana, sjedinjujući se sa živim čokotom, postaje njegov deo... Duša, mrtva u prestupima i gresima, mora da prođe kroz sličan proces... Kao što kalem dobija život kad se sjedini sa čokotom, tako i grešnik dobija udeo u božanskoj prirodi kad se sjedini sa Hristom. Smrtni čovek se sjedinjuje sa besmrtnim Bogom. Kad se tako sjedinimo, Hristove reči nastavaju u nama, i mi više ne delujemo na osnovu trenutnih pobuda, već na temelju živog, trajnog načela. [290]

Mi priznajemo Hrista, 12. oktobar

»А koji god prizna mene pred ljudima, priznaću i ja njega pred Ocem svojim koji je na nebesima. A ko se odreče mene pred ljudima, odreći ću se i ja njega pred Ocem svojim koji je na nebesima.« Matej 10,32.33.

Priznajemo li mi Hrista u svom svakodnevnom životu? Priznajemo li Ga svojom odećom, ukrašavajući se jednostavnim i skromnim izgledom? Ukrašavamo li se krotkim i tihim duhom koji pred Bogom ima tako visoku cenu? Trudimo li se da unapredimo delo svoga Učitelja?... Nema koristi da vam govorim da ne smete nositi ovo ili ono, jer ako je ljubav prema tim taštim stvarima u vašem srcu, vaše odbacivanje ukrasa bilo bi slično uklanjanju lišća sa drveta. Sklonosti nepreporođenog srca opet bi se nametnule. Vi morate imati svoju sopstvenu savest.

Mi moramo nastavati u Njemu kao što loza nastava na čokotu... Ono što želimo jeste da se sekira postavi kod korena drvetu. Mi želimo da budemo mrtvi svetu, mrtvi sebi, a živi Bogu... Neophodno je da se približimo Hristu, da bi ljudi mogli da znaju da smo bili sa Hristom i da smo se naučili od Njega.

Onaj koji se povodi za Hristom pokazaće isto samoodricanje i samopožrtvovnost koje je On pokazao... Upravo na mestu na kome savest upozorava biblijskog hrišćanina da treba da trpi, da se odrekne sebe, da se zaustavi, upravo na tom mestu svetovnjak prekoračuje granicu da bi dao maha svojim sebičnim sklonostima. Sa jedne strane granice je sledbenik Isusa Hrista koji se odrekao sebe, a na drugoj strani je ljubitelj sveta, spreman da udovolji sebi, obuzet modom, lakomislen, do grla u zabranjenim zadovoljstvima. Na tu stranu granice hrišćanin ne može da pređe. To nije mesto za njega.

Naš život treba da bude sakriven sa Hristom u Bogu, tako da kada se On pojavi i mi se možemo pojaviti s Njime u slavi. [291]

Mi donosimo rod bratske ljubavi, 13. oktobar

»Time će se Otac moj proslaviti da rod mnogi rodite; i bićete moji učenici.« Jovan 15,8.

Zajedništvo između Hrista i Njegovog naroda treba da bude živo, istinsko, trajno, slično zajedništvu koje postoji između Oca i Sina. Ovo zajedništvo je rod stanovanja Svetoga Duha u nama. Sva istinska Božja deca će otkrivati svetu da imaju ovo zajedništvo sa Hristom i sa svojom braćom. Oni, u čijim srcima nastava Hristos, donosiće rod bratske ljubavi. Oni će shvatiti da su kao članovi Božje porodice obavezni da neguju, gaje i nastavljaju hrišćansku ljubav i hrišćansko zajedništvo, u duhu, rečima i delima.

Da budemo Božja deca, članovi carske porodice, znači mnogo više nego što mnogi misle. Oni koje Bog smatra svojom decom gajiće jedni prema drugima Hristovu ljubav. Oni će živeti i raditi sa jednim ciljem — da Hrista pravilno predstave svetu. Svojom ljubavlju i svojim jedinstvom oni će pokazati svetu da imaju božansku punomoć. Plemenitošću svoje ljubavi i samoodricanja, pokazaće onima oko sebe da su pravi Spasiteljevi sledbenici. »Po tom će svi poznati da ste moji učenici ako uzimate ljubav među sobom!« (Jovan 13,35)

Najsnažniji dokaz koji neko može dati da je nanovo rođen i da je postao novi čovek u Hristu Isusu je da pokaže ljubav prema svojoj braći, da čini dela koja je Hristos činio. To je najdivnije svedočanstvo koje se može dati u prilog hrišćanstvu i ono će zadobijati duše za istinu...

Hristos sve prave vernike dovodi u savršeno jedinstvo sa sobom, u jedinstvo koje postoji između Njega i Njegovog Oca. Istinska Božja deca su povezana međusobno i sa svojim Spasiteljem. Ona su jedno sa Hristom u Bogu. [292]

Hristos se molio da svi budemo jedno, 14. oktobar

»Da svi jedno budu, kao Ti, Oče, što si u meni i ja u tebi; da i oni u nama jedno budu; da i svet veruje da si me Ti poslao.« Jovan 17,21.

Hristos nam je ostavio savršen, bezgrešan primer. Njegovi sledbenici treba da idu Njegovim stopama. Ako ne budu stekli preobražen karakter, nikada neće boraviti s Njime u Njegovom carstvu. Hristos je umro da ih uzdigne i oplemeni, a oni koji budu zadržali nasleđene sklonosti prema zlu, ne mogu stanovati s Njime. On je pretrpeo sve što je ljudskom telu bilo moguće da pretrpi i izdrži, da bismo mi mogli pobednički prod kroz sva iskušenja koja je sotona izmislio da bi uništio našu veru.

U Hristu je naša jedina nada. Bog želi da Njegova deca svakog dana postižu pobede... Svojim nebeskim darovima Gospod se obilno postarao za svoj narod. Zemaljski roditelj ne može svome detetu dati posvećen karakter. On ne može usaditi svom detetu ni svoj karakter. Samo nas Bog može preobraziti. Hristos je dunuo prema svojim učenicima i rekao: »Primite Duha Svetoga!« (Jovan 20,22) To je veliki nebeski dar. Hristos im je preko Svetoga Duha darovao svoje posvećenje. Nadahnuo ih je svojom snagom, tako da mogu zadobijati duše za Jevanđelje. Od tog trenutka Hristos je živeo sa njihovim sposobnostima, i govorio posredstvom njihovih reči. Imali su prednost da znaju da su od tada jedno s Njime. Oni su morali da gaje Njegova načela i budu pod upravom Njegovog Duha. Od tada više nisu smeli da idu svojim putevima, da izgovaraju svoje reči. Reči koje su izgo-varali trebalo je da izlaze iz posvećenog srca, da padaju sa posvećenih usana. Više nisu smeli da žive svojim sebičnim životom; već je trebalo da Hristos živi u njima... On im je dao slavu koju je imao kod Oca, da bi sa njima mogao biti jedno u Bogu.

Mladi ljudi i mlade žene treba da shvate da je biti jedno sa Hristom najveća čast koju mogu da postignu... Posvetite sve što je u vama — dušu, telo i duh — Gospodu! Pokorite svaku svoju sposobnost vlasti Svetoga Duha. [293]

Jedinstvo sa Hristom, 15. oktobar

»I slavu koju si mi dao ja dadoh njima, da budu jedno kao mi što smo jedno.« Jovan 17,22.

Ove reči predstavljaju najubedljiviji dokaz da će među istinskim hrišćanima vladati jedinstvo, ljubaznost i ljubav. Otkupitelj sveta će biti proslavljen i uzveličan karakterom svih koji veruju... Kakve strahovite posledice u svetu zavise od jedinstva onih koji tvrde da su hrišćani, koji tvrde da veruju da je Biblija Božja Reč!

»Emanuilo — Bog s nama.« To nam znači sve. Kakve široke temelje to postavlja našoj veri! Kakvu li nadu u be-smrtnost to objavljuje vernoj duši! Bog s nama u Isusu Hristu da nas prati na svakom koraku našeg putovanja prema Nebu! Sveti Duh s nama kao Utešitelj, kao Vodič u našoj zbunjenosti, da ublaži naše tuge, da nas zaštiti u iskušenju! »O, dubino bogatstva i premudrosti i razuma Božjega!« (Rimljanima 11,33)... Negujte ljubav, iskorenjujte sumnju, zavist, ljubomoru, razmišljanje o zlu, raspravljanje o zlu! Zbijte svoje redove, radite kao jedan čovek! Imajte mir među sobom!

Zaklinjem vas imenom Isusa iz Nazareta da odbacite sve što liči na duhovnu oholost i na ljubav prema vladanju! Postanite kao mala deca da biste, kada se borba završi, postali članovi carske porodice, deca nebeskog Cara. Čitajte sedamnaesto poglavlje Jevanđelja po Jovanu stalno iznova! Ova molitva koju je naš Spasitelj uputio svome Ocu za svoje učenike dostojna je da bude često ponavljana i unesena u svakodnevni život. Ona će uzdići grešnog čoveka; jer je Gospod obećao da će nas ljubiti onako kao što je ljubio svog Sina ako budemo sačuvali ovo jedinstvo; grešnici će biti spaseni, a Bog večno proslavljen.

Anđeli i arhanđeli se čude tom velikom planu otkupljenja; oni se dive, ljube Oca i Sina, gledajud milost i ljubav Božju. [294]

Mi odsjajujemo Hrista svetu, 16. oktobar

»Ja u njima i Ti u meni: da budu sasvim ujedno, i da pozna svet da si me Ti poslao i da si imao ljubav k njima kao i k meni što si ljubav imao.« Jovan 17,23.

U svojoj posredničkoj molitvi Ocu, Isus tvrdi da je ispunio sve uslove i da je sada na Ocu da ispuni svoj deo sporazuma koji je o grešnom čoveku bio sklopljen na Nebu... On objavljuje da je proslavljen u onima koji veruju u Njega. Crkva, u Njegovo ime, treba da nastavi do slavnog savršenstva delo koje je On otpočeo; i kada ta Crkva bude konačno otkupljena u Božjem Raju, On će pogledati na delo duše svoje i biti zadovoljan. U toku cele večnosti otkupljeno mnoštvo biće Njegova najveća slava.

»Mi pak svi koji otkrivenim licem gledamo slavu Gospodnju, preobražavamo se u to isto obličje iz slave u slavu, kao od Gospodnjega Duha.« (2. Korinćanima 3,18) Uvek moramo imati Gospoda pred sobom. Oni koji to čine, hode sa Gospodom kao Enoh, i sami ne opažajući, postaju jedno sa Ocem i sa Sinom. Iz dana u dan zbiva se promena u umu i srcu, i urođene sklonosti, urođeni putevi, usklađuju se sa Božjim putevima i Božjim Duhom. Oni rastu u duhovnom znanju, uzrastajući do pune mere rasta ljudi i žena u Isusu Hristu. Oni odsjajuju svetu Hristov karakter, i nastavajući u Njemu, i On u njima, ispunjavaju misiju zbog koje su pozvani da postanu deca Božja — postaju svetlost svetu, grad koji na gori stoji i ne može se sakriti. »Niti se užiže sveća i meće pod sud, nego na svećnjak, te svetli svima koji su u kući.« (Matej 5,15) Oni koji su obasjani odozgo šire zrake svetlosti Sunca pravednosti. [295]

Bog nas čuva da ne grešimo, 17. oktobar

»Koji god u njemu stoji ne greši.« 1. Jovanova 3,6.

Izražavanje pobožnosti jedino rečima je bezvredno. Samo onaj koji nastava u Hristu može da se naziva hrišćaninom, jer »svaki koji ovaj nad ima na njega čisti se, kao i On što je čist«. (1. Jovanova 3,3) Na svakom podrucju, u svakom narodu, naša omladina treba da sarađuje sa Bogom. Jedini način da neko postane neporočan je da postane jednomislen sa Bogom. Kako možemo da upoznamo Boga? — Proučavajući Njegovu Reč...

Upravo se verom u Isusa Hrista istina prima u srce i ljudsko oruđe se čisti i pere. Isus je bio »ranjen za naše prestupe, izbijen za naša bezakonja, ukor beše na njemu našega mira radi, i ranom njegovom mi se iscelismo«. (Isaija 53,5) Može li se neko izlečiti, ako namerno dni greh? — Ne! Jer prava vera govori: znam da sam činio greh, ali je Isus oprostio moj prestup, i zato ću se od sada odupirati iskušenju u Njegovoj sili i Njegovom silom. »Svaki koji ovaj nad ima na njega čisti se, kao i On što je čist!« U njegovoj duši nastava jedno trajno načelo koje ga osposobljava da nadvlada iskušenje.

»Koji god u njemu stoji, ne greši.« (1. Jovanova 3,6) Bog ima snagu da zaštiti one koji su u Hristu kad se nađu u iskušenju. »Koji god greši, ne vide ga niti ga pozna.« (1. Jovanova 3,6) To znači, svaki pravi vernik je posvećen istinom, u životu i u karakteru. »Dečice, niko da vas ne vara, koji pravdu tvori« — a ne samo govori da to čini — »pravednik je, kao što je On pravedan.« (1. Jovanova 3,7) »Koji je god rođen od Boga ne čini greha... jer je rođen od Boga. Po tome se poznaju deca Božja i deca đavolja.« (1. Jovanova 3,9.10) Zapazimo koja je osobina naglašena: »Koji god ne tvori pravde, nije od Boga, i koji ne ljubi brata svojega!« (1. Jovanova 3,10) »Dečice moja, da se ne ljubimo rečju ni jezikom, nego delom i istinom!« (1. Jovanova 3,18) [296]

Mi stojimo u Njegovoj ljubavi, 18. oktobar

»I pokazah im ime tvoje, i pokazaću: da ljubav kojom si mene ljubio u njima bude, i ja u njima.« Jovan 17,26.

Tvoje samosažaljenje te ranjava; ti saosećaš sa samim sobom, smatraš da nisi cenjen kao što zaslužuješ, da je tvoj posao suviše naporan, i da se tvoji najbolji napori ne priznaju. Ova osećanja posledica su duhovne bolesti, koja se može izlečiti samo verom u Hrista. Iskušenje te obuzima kad si umoran ili zbunjen; ali, kad se pojave prvi simptomi, kad se neprijatelj trudi da te navede da se tužiš i gunđaš, gledaj na Isusa, uzdaj se u svog Spasitelja. To je jedini lek protiv ove duhovne malarije... Ako dozvoliš svom umu da se bavi takvim mislima, neprijatelj će se potruditi da te zaposli. On stavlja svoje povećalo pred tvoje oči, i mali brežuljci teškoća izgledaju kao planine... Treba da naučiš da se opustiš u Gospodu. Tvoja je prednost da imaš mudro srce, oblikovano Svetim Duhom, a to je temelj svake prave sreće...

Bog bi želeo da imaš poverenja u Njegovu ljubav, i da stalno stražiš nad svojom dušom, zatvarajući vrata mislima, tako da se ne otmu ispod tvoje vlasti; jer kad dozvoliš svom umu da se zaokupi samosažaljenjem, neprijatelj prilazi da predloži najneljubaznije i najnerazumnije optužbe protiv onih koji bi ti činili dobro i samo dobro...

Slušaj Isusa, sledi Njegov savet i nećeš se udaljiti od mudrog i moćnog Savetnika, jedinog pravog Vodiča, Jedinog koji ti može dati mir, sreću, i puninu radosti... Bez obzira šta drugi mogu da misle o nama i šta nam mogu učiniti, to ne sme da ugrozi naše jedinstvo sa Hristom, zajedništvo u Duhu. Ti znaš da se mir ne može nad nigde osim u Hristu. [297]

On stoji u nama i mi u Njemu, 19. oktobar

»Koji jede moje telo i pije moju krv, stoji u meni i ja u njemu.« Jovan 6,56.

Razmišljanje o Božjoj Reči će nas umudriti za spasenje; poznavanje te Reči osiguraće našu sreću i naš uspeh u usa-vršavanju hrišćanskog karaktera.

Svi koji u veri prime Božju Reč biće izvršioci te Reči. Njihovi horizon ti će se proširiti ovim pra vim znanjem, koje Hristos opisuje kao jedenje tela i pijenje krvi Sina Božjeg. I dok žive po istini, oni uzdižu Reč života pred bližnjima. Tako postaju uticaj nad uticajima, miris života na život.

Hristos je rekao: »Duh je ono što oživljava, telo ne pomaže ništa. Reči koje vam ja rekoh, duh su i život su.« (Jovan 6,63) »Koji jede moje telo i pije moju krv stoji u meni i ja u njemu. Kao što me posla živi Otac, i ja živim Oca radi, i koji jede mene i on će živeti mene radi. Ovo je hleb koji siđe s Neba...«

Sotona će učiniti sve što je u njegovoj moći da zadovolji naš apetit za hranom koja ne spada u poznavanje jedinog pravog Boga i koga je On poslao, Isusa Hrista. Oni koji zadržavaju grube karakteme mane, koji nastavljaju da pokazuju ljudske nedostatke u svojim rečima i raspoloženjima, daju svedočanstvo da ne jedu tela niti piju krvi Sina Božjega.

Upravo će Božja Reč koja nastava u srcu oživeti duhovne sposobnosti...

Isus je voleo ljude, i obavio je sve pripreme da Njegovom krvlju otkupljena duša može da doživi novorodenje, da dobije novi život koji proističe iz Njegovog života... »Ko ima Sina Božjega ima život, a koji nema Sina Božjega nema života.« (1. Jovanova 5,12) Oni koji veruju u Isusa Hrista izvlače snagu svojih pobuda i tkivo svog karaktera od Onoga u kojeg veruju. [298]

Naš je život krštenjem sakriven s Hristom u Bogu, 20. oktobar

»Јеr umreste i vaš je život sakriven s Hristom u Bogu.« Kološanima 3,3.

Velika je odgovomost poverena onima koji su se krstili u ime Oca, i Sina, i Svetoga Duha. Potrudite se da razumete značenje reči: »Jer umreste i vaš je život sakriven s Hristom u Bogu!« U novom životu u koji ulazite, obavezali ste se da ćete predstavljati Hristov život. Obukavši se u novog čoveka, »koji se obnavlja za poznanje, po obličju Onoga koji ga je sazdao« , »obucite se, dakle, kao izabrani Božji, sveti i ljubazni, u srdačnu milost, dobrotu, poniznost, krotost i trpljenje; snoseći jedan drugoga, i opraštajući jedan drugome, ako ko ima tužbu na koga; kao što je i Hristos vama oprostio, tako i vi. A svrh svega toga, obucite se u ljubav, koja je sveza savršenstva. I mir Božji da vlada u srcima vašima, na koji ste i pozvani u jednom telu, i zahvalni budite.« (Kološanima 3,12-15)

Stari grešni život je mrtav; ulazi se sa Hristom u novi život zavetom krštenja. Unesite u svoj život vrline Spasiteljevog karaktera. Neka Njegova mudrost boravi u vama obilujući u svakoj mudrosti, »učeći i savetujući« jedni druge »sa psalmima i pojanjem i pesmama duhovnim, u blagodati pevajući u srcima svojima Gospodu. I sve što god činite rečju ili delom, sve činite u ime Gospoda Isusa Hrista hvaleći Boga i Oca krozanj«. (Kološanima 3,16.17)... Grehe koje ste činili pre obraćenja treba da odbacite, zajedno sa starim čovekom. Sa novim čovekom, Isusom Hristom, treba da se obučete u »srdačnu milost, dobrotu, poniznost, krotost i trpljenje«.

Oni koji će, u Isusovoj ljubavi i Njegovom duhu, postati jedno s Njime, uspostaviće i usko zajedništvo jedni sa drugima, povezani svilenim nitima ljubavi... »Svi smo braća!« — biće ubeđenje svakog deteta vere... Svi će na isti način biti jedno sa Hristom. [299]

Siromašni duhom će naslediti carstvo, 21. oktobar

»Blago siromašnima duhom, jer je njihovo carstvo nebesko.« Matej 5,3.

Hristos je čeznuo da svet ispuni mirom i radošću po uzoru na mir i radost koji vladaju u nebeskom svetu... Sa Njegovih božanskih usana slivali su se, obilno i sa punom sigurnošću, blagoslovi koji su pokazivali da je On izvor svake dobrote, da ima pravo da blagosilja i da utiče na um svih prisutnih. On je obavljao svoju neobičnu, svetu misiju i riznice večnosti bile su Mu podložne. Niko Mu nije određivao kako će njima raspolagati. Nije prekoračivao svoja ovlašćenja kada je nastupao kao Bog. Svojim je blagoslovima obuhvatao sve one koji su trebali da sačinjavaju Njegovo carstvo na ovom svetu. On je na svet doneo sve blagoslove neophodne za sreću i radost svake duše, i pred nepreglednim mnoštvom objavio je bogatstva nebeske milosti, prepune riznice večnog, beskrajnog Oca...

On navodi one koji će postati naslednici Božji i suna-slednici s Njime. On javno proglašava svoj izbor podanika, dodeljuje im mesto u službi, koju će obavljati zajedno s Njime. Oni, koji razviju traženi karakter, deliće s Njime sve blagoslove i slavu i časti koje će On dobiti.

Onaj koji se dobro oseća, koji misli da je prilično dobar, koji je zadovoljan svojim stanjem, ne trudi se da dobije deo u Hristovoj milosti i pravednosti. Oholost ne oseća nikakvu potrebu, i zato zatvara srce pred beskrajnim blagoslovima koje je On doneo. Nema mesta za Hrista u srcu takvog čoveka... Oni koji znaju da ne mogu da spasu sami sebe, da sami po sebi nisu u stanju da učine ikakvo pravedno delo, to su oni koji cene pomoć koju im Hristos nudi. Oni su siromašni duhom, za koje On kaže da će biti blagosloveni. [300]

Utešiće se oni koji plaču, 22. oktobar

»Blago onima koji plaču, jer će se utešiti.« Matej 5,4.

Plač, ovde spomenut, iskreno je žaljenje zbog greha... Kad neko bude pokrenut da pogleda Isusa podignutog na krst, tada shvata svu grešnost ljudskog roda. On tada uviđa da je greh mučio i razapeo Gospoda slave. Tada uviđa da je, iako voljen neizrecivo nežnom ljubavlju, svojim životom davao sliku stalne nezahvalnosti i buntovništva. Odrekao se svog najboljeg Prijatelja i zloupotrebio najdragoceniji dar Neba. Ponovo je sam razapinjao Božjeg Sina i probadao okrvavljeno i probodeno srce. Ponor greha, ogroman, mračan i dubok, odvaja ga od Boga i on place slomljenog srca. Onaj koji ovako plače »utešiće se«. Bog nam otkriva našu krivicu da bismo mogli naći utočište u Hristu, osloboditi se uz Njegovu pomoć ropstva greha i radovati se u slobodi Božjih sinova. U pravoj skrušenosti možemo doći do podnožja krsta i tu ostaviti svoje terete...

Spasiteljeve reči objavljuju vest utehe i onima koji trpe nedaće ili su nekoga izgubili. Naše tuge ne niču iz zemlje. Bog »ne muči iz srca svojega niti cveli sinove čovečje«. (Plač Jeremijin 3,33) Kada On dozvoli da na nas naiđu iskušenja i nevolje, to nam je »na korist, da dobijemo deo od njegove svetinje«. (Jevrejima 12,10) Ma koliko iskušenje izgledalo teško i gorko, ako se podnosi sa verom, doneće blagoslov. Okrutan udarac, koji odnosi zemaljske radosti, može da posluži kao sredstvo da se naš pogled upravi prema Nebu. Koliko ima takvih koji nikada ne bi upoznali Isusa da ih patnja nije naterala da u Njemu potraže utehu!...

Gospod će pomoći svima koji se uzdaju u Njega. Ljudi vere će postići dragocene pobede. Oni će naučiti dragocene pouke. Steći će dragocena iskustva...

Hristos podiže skrušeno srce i čisti ojađenu dušu sve dok ona ne postane Njegovo boravište. [301]

Krotki će naslediti zemlju, 23. oktobar

»Blago krotkima jer će naslediti zemlju.« Matej 5,5.

Bilo je prilika kada je Isus govorio sa takvim autoritetom da su Njegove reči dobijale neodoljivu snagu, neoporecivo svedočeći o veličini Govornika; i ljudska su se oruđa gubila u ništavilu upoređena sa Onim koji je stajao pred njima. Njegovi slušaoci bili su duboko potreseni; shvatili su da im On ponavlja zapovesti Najslavnijega. Dok ih je okupljao oko sebe, bili su očarani, izvan sebe, i osvedočenje je polako prodiralo u njihov um. Svaka reč je nalazila svoje pravo mesto, slušaoci su verovali i prihvatali reči čijoj snazi se nisu mogli odupreti. Svaka reč koju je On izgovarao izgledala je slušaocima kao život od Boga. On je pružao dokaze da je zaista svetlost svetu, da ima vlast nad Crkvom, da ima vlast nad svima.

Isus proglašava krotost jednim od najvažnijih uslova za ulazak u svoje carstvo. Božanska lepota ove dragocene vrline otkrila se u Njegovom ličnom životu i karakteru...

Ljudska priroda uvek teži da se istakne, uvek je spremna za takmičenje; ali, onaj koji uči od Hrista odriče se sebe, oholosti, želje za prvenstvom, i u njegovoj duši vlada mir. Njegovo ja pokorava se vlasti Svetoga Duha... Tada više ne težimo za najvišim mestima... Tada osećamo da je naše najviše mesto kraj nogu našega Spasitelja...

Skrušenost srca, ona krotost koja je rod nastavanja u Hristu, istinska je tajna blagoslova. »Ukrašava smeme spasavajući ih.« (Psalam 149,4)... Upravo je posredstvom želje za samoisticanjem greh ušao u svet, a naši praroditelji izgubili ovu predivnu zemlju, svoje carstvo. Samoodricanjem je Hristos otkupio ono što je bilo izgubljeno. On kaže da i mi moramo pobediti onako kao što je On pobedio. Poniznošću i predanjem sebe, možemo postati naslednici s Njime kada »krotki budu nasleđivali zemlju«. (Psalam 37,11) [302]

Gladni i žedni će se nasititi, 24. oktobar

»Blago gladnima i žednima pravde, jer će se nasititi.« Matej 5,6.

Pravednost je svetost, sličnost sa Bogom; a »Bog je ljubav«. (1. Jovanova 4,16) To je usklađenost sa Božjim zakonom; jer su »sve zapovesti tvoje pravedne« (Psalam 119,172); a »ljubav je izvršenje zakona«. (Rimljanima 13,10) Pravednost je ljubav, a ljubav je svetlost i život od Boga. Božja pravednost je utelovljena u Hristu. Primajući Njega, primamo pravednost.

Pravednost se ne stiče mučnim naporima ni zamornim radom, darovima ili žrtvama; ona se besplatno daje svakoj duši koja je gladna i žedna pravednosti...

Nijedna ljudska sila ne može ničim zadovoljiti glad i žeđ duše. Ali Isus kaže: »Ja sam hleb života, koji meni dolazi neće ogladneti, i koji mene veruje neće nikad ožedneti!« (Jovan 6,35)

Kao što nam je potrebna hrana da održimo fizičku snagu, tako nam je potreban Hristos, hleb sa Neba, da održi naš duhovni život, da nam podari snagu da činimo dela Božja. Kao što telo neprestano prima hranljive sastojke koji održavaju život i snagu, tako i duša mora da održava neprestanu vezu sa Hristom, pokoravajući se Njemu i oslanjajući se potpuno na Njega.

Kao što umorni putnik u pustinji čezne za izvorom, i našavši ga, gasi svoju veliku žeđ, tako će i hrišćanin biti žedan čiste vode života i dobiti je od Hrista, koji je njen izvor... Mi ne moramo gasiti svoju žeđ na plitkim potocima, jer se upravo iznad nas nalazi veliki studenac, sa čijih bogatih voda možemo slobodno piti ako samo malo krenemo uzbrdo stazom vere.

Božje reči su izvori života. Ako i vi čeznete za tim izvorima života, stupićete i vi, uz pomoć Svetog Duha, u zajednicu sa Hristom... znaćete da vas Hristos vodi, da je božanski Učitelj pored vas. [303]

Milostivi će biti pomilovani, 25. oktobar

»Blago milostivima, jer će biti pomilovani.« Matej 5,7.

Ljudsko srce je po svojoj prirodi hladno, mračno i bez ljubavi; kad god neko pokaže duh milosrđa i praštanja, ne čini to sam od sebe, već pod uticajem božanskog Duha koji deluje na srce. »Mi imamo ljubav... jer On najpre pokaza ljubav svoju k nama.« (1. Jovanova 4,19)

Sam Bog je izvor svake milosti. Njegovo je ime »Milostiv i Žalostiv«. (2. Mojsijeva 34,6) On ne postupa prema nama onako kako smo zaslužili. Ne pita da li smo dostojni Njegove ljubavi, već nas obasipa obiljem ljubavi da bi nas učinio dostojnim. On nije osvetoljubiv. Ne trudi se da kazni, već da otkupi. Čak i strogost koju ispoljava u delima svoje providnosti, pokazuje samo radi spasenja zalutalih. On žarko želi da ublaži ljudske patnje... Svi čija su srca saosećanjem povezana sa srcem Beskrajne Ljubavi, trudiće se da vrate na pravi put, a ne da osude. Hristovo nastavanje u duši izvor je koji nikada ne presahnjuje. Tamo gde On nastava, blagoslovi se umnožavaju.

Kad zalutale, iskušane i jadne žrtve želja i greha zovu u pomoć, hrišćanin se ne pita: Da li su one dostojne? već: Kako im mogu biti od koristi? U najbednijima i najuniženijima on vidi duše za čije je spasenje Hristos umro... Milostivi su oni koji imaju sažaljenja prema siromašnima, napaćenima i po-tlačenima...

Onaj koji je posvetio svoj život Bogu, služeći Njegovoj deci, povezao se sa Onim koji upravlja svim zalihama svemira. Njegov je život zlatnim lancem nepromenljivih obećanja povezan sa Božjim životom. Gospod ga neće izneveriti u času stradanja i potrebe. »A Bog moj da ispuni svaku potrebu vašu po bogatstvu svojemu u slavi, u Hristu Isusu.« (Filibljanima 4,19) I u času poslednje potrebe, milostivi će naći svoje utočište u milosti Spasitelja punog sažaljenja, i biće primljeni u večne stanove. [304]

Graditelji mira će se nazvati Božjom decom, 26. oktobar

»Blago onima koji mir grade, jer će se sinovi Božji nazvati.« Matej 5,9.

Hristos je »Knez mira« (Isaija 9,6), i Njegova je misija da i na Zemlji i na nebu obnovi mir koji je greh narušio. »Opravdavši se, dakle, verom, imamo mir s Bogom kroz Gospoda svojega Isusa Hrista.« (Rimljanima 5,1) Ko god pristane da se odrekne greha i da svoje srce otvori Hristovoj ljubavi, postaje učesnik u ovom nebeskom miru.

Nema drugog temelja mira osim ovog. Hristova milost, primljena u srce, suzbija svako neprijateljstvo; ona stišava sukobe i dušu ispunjava ljubavlju. Onog koji je u miru sa Bogom i svojim bližnjima niko ne može učiniti nesrećnim. U njegovom srcu neće biti zavisti; zla sumnjičenja neće u njemu naći mesta, mržnja tu ne može da postoji. Srce koje je u skladu sa Bogom, ispunjeno je nebeskim mirom i širi Njegov blagoslovljeni uticaj na sve oko sebe. Duh mira će se kao rosa spuštati na srca umorna i izmučena od svetovnih sukoba.

Hristovi sledbenici poslani su u svet sa porukom mira. Svi koji tihim, nesvesnim uticajem svetog života otkrivaju Hristovu ljubav; svi koji, rečju ili delom, navode druge da se odreknu greha i predaju svoje srce Bogu, spadaju među graditelje mira.

I »blago onima koji mir grade, jer će se sinovi Božji na-zvati«. Duh mira dokaz je njihove povezanosti sa Nebom. Slatki Hristov miris ih okružuje. Miris života, ljupkost karaktera, otkrivaju svetu da su oni deca Božja. Ljudi uviđaju da su bili sa Isusom. »Svaki koji ima ljubav, od Boga je rođen.« »Ako ko nema duha Hristova, on nije njegov! « ali, »koji se vladaju po duhu Božjemu, oni su sinovi Božji«. (1. Jovanova 4,7; Rimljanima 8,9.14) »I ostatak će Jakovljev biti usred mnogih naroda kao rosa od Gospoda i kao sitan dažd po travi, koja ne čeka čoveka niti se uzda u sinove čovečje.« (Mihej 5,7) [305]

Progonjeni će primiti carstvo, 27. oktobar

»Blago prognanima pravde radi, jer je njihovo carstvo ne-besko.« Matej 5,10.

Isus ne budi u svojim sledbenicima nadu da će steći ze-maljsku slavu i bogatstvo, da će živeti bez nevolja, već im objavljuje prednost da zajedno sa svojim Učiteljem hodaju stazom samoodricanja i poniženja, zato što ih svet ne poznaje.

Njemu, koji je došao da iskupi izgubljeni svet, suprotstavile su se ujedinjene snage Božjih i čovekovih neprijatelja. Kao nemilosrdni saveznici, zli ljudi i zli anđeli svrstali su se u bojne redove protiv Kneza mira. Iako je svaka Njegova reč, svako Njegovo delo, odisalo božanskom samilošću, Njegova nesličnost svetu izazvala je najogorčenije neprijateljstvo. Zato što nije odobravao zadovoljavanje zlih sklonosti naše prirode, izazvao je najžešće protivljenje i mržnju. Tako je i sa svima koji hoće da žive pobožno u Hristu Isusu. Između pravednosti i greha, ljubavi i mržnje, istine i laži, postoji nepomirljiv sukob. Kad neko objavljuje Hristovu ljubav i lepotu svetosti, otima podanike sotoninog carstva, i knez tame ustaje da mu se suprotstavi. Progonstvo i poniženje očekuju sve one koji su nadahnuti Hristovim duhom. Karakter progonstva se vremenom menja, ali pokretačka sila — duh kojim je nadahnuto — ista je ona koja je, još od Aveljevih dana, neprestano ubijala izabranike Gospodnje.

Kad ljudi nastoje da uspostave sklad sa Bogom, ustanoviće da prokletstvo krsta još nije prestalo. Poglavarstva i vlasti i duhovi pakosti ispod Neba svrstani su u bojne redove protiv svih onih koji se pokoravaju nebeskom zakonu. Zato, umesto da izazivaju žalost, progonstva treba da donesu radost Hristovim učenicima; jer su dokaz da idu stopama svoga Učitelja...

U nevoljama i progonstvima, Božja slava — Njegov ka-rakter — otkriva se u Njegovim izabranima. [306]

Osramoćeni Hrista radi biće blagosloveni, 28. oktobar

»Blago vama ako vas uzasramote i usprogone i reku na vas svakoj ake rđave red lažući, mene radi.« Matej 5,11.

Niko od ljudi nikad nije bio tako okrutno klevetan kao Sin čovečji. Podsmevali su Mu se i rugali zbog Njegove ne-pokolebljive poslušnosti načelima svetog Božjeg zakona. Mrzeli su Ga bez razloga. Ipak, On je smireno stajao pred svojim neprijateljima, izjavljujući da je poniženje deo hrišćaninovog nasleđa, savetujući svojim sledbenicima kako da dočekaju strele pakosti, pozivajući ih da ne klonu u progonstvu.

Iako kleveta može da naškodi dobrom glasu, ona ne može da ukalja karakter. On je u Božjim rukama. Sve dok ne pristanemo na greh, nema te sile, ni ljudske ni sotonske, koja bi mogla ukaljati dušu. Čovek čije se srce oslanja na Boga, potpuno je isti u najbolnijim iskušenjima i najtežim okolnostima kao i u blagostanju, kad je izgledalo da ga okružuje Božja svetlost i zaštita. Njegove reči, njegove pobude, njegova dela, mogu biti pogrešno predstavljani i izvrtani, ali se on ne osvrće na to, jer se bori za nešto mnogo važnije. Kao i Mojsije, on sve podnosi »jer se drži Onoga koji se ne vidi«. (Jevrejima 11,27)…

Hristu je poznato sve što su ljudi pogrešno razumeli i pogrešno predstavili. Njegova deca moraju naći snage da smireno, strpljivo i sa poverenjem čekaju, bez obzira koliko bila klevetana i prezirana; jer nema ničega tajnog što se neće otkriti, a Bog će one koji Njega proslavljaju proslaviti pred ljudima i anđelima.

Isus kaže: »Ako vas uzasramote i usprogone, radujte se i veselite se!«

Velika je plata na Nebu spremljena svima koji u progonstvima i poniženjima svedoče za Hrista. I dok se ljudi okreću za zemaljskim dobrima, Isus takvima ukazuje na nebesku nagradu. Međutim, On je ne daje samo u budućem životu; nagrađivanje počinje već sada, ovde. [307]

Prestup oprošten — greh pokriven, 29. oktobar

»Blago onome kojemu je oproštena krivica, kojemu je greh pokriven.« Psalam 32,1.

Bog koji pamti pad jednog vrapca, pamti i tvoje ponašanje i tvoja osećanja; pamti tvoju zavist, tvoje predrasude, tvoj pokušaj da opravdaš i najmanje svoje nepravedno delo. Kad pogrešno shvatiš reči i dela drugih, pa ti se osećanja tako uzbude da daješ nekorektne izjave, pa tako postane šire poznato da se ne slažeš sa svojim bratom, ti navodiš druge, koji imaju poverenja u tebe, da ga gledaju tvojim očima; i mnogi se truju korenom gorčine koji tako raste. Kad postane očigledno da su tvoja osećanja pogrešna, trudiš li se isto tako marljivo da ukloniš pogrešne utiske kao što si se trudio da ih stvoriš? ...

Bog sad zahteva od vas koji ste naneli i najmanju nepravdu drugima da priznate svoju krivicu, ne samo onome koga ste povredili, već i onima koji su pod vašim uticajem bili navedeni da posmatraju svoga brata u pogrešnoj svetlosti i da tako potpuno onemoguće obavljanje dela koje mu je Bog poverio... Pokajanjem i priznanjem može se uz vaše ime zabeležiti oproštenje; ili se možete odupreti uveravanju Božjeg Duha, i u toku ostatka svog života pokušavati da dokažete da se vaša pogrešna osećanja i nepravedni zaključci ne mogu promeniti. Međutim, ostaju dela, ostaju počinjena zla, ostaje propast onih u čija srca ste usadili koren gorčine...

Bez obzira na karakter vašeg greha, priznaj te ga. Ako je samo protiv Boga, priznaj te ga samo Bogu. Ako ste učinili zlo bližnjima ili uvredili bližnje, priznajte i njima, i blagoslov Gospodnji će počivati na vama. Na taj način ćete umreti sebi, i Hristos će se useliti u vas... Naše posvecenje Bogu mora biti neograničeno, naša ljubav vatrena, naša vera nepokolebljiva. Tada će govor usana svedodti o živoj inteligenciji uma i dubokom uticaju Božjega Duha na dušu. [308]

Hristos u vama — nad slave, 30. oktobar

»Kojima Bog naumi pokaza ti kako je bogata slava tajne ove među neznabošcima, koje je Hristos u vama, nad slave.« Kološanima 1,27.

Bolesti tela i uma skoro svih ljudi mogu se dovesti u vezu sa nezadovoljstvom i ogorčenjem koje tinja u njima. Takvi nemaju Boga, nemaju nade koja se pruža dalje od onog što se vidi, nemaju nade koja je siguran i čvrst lenger duše. Svi koji imaju tu nadu čiste se kao i On što je čist. Takvi su slobodni od nemirnih čežnji, pritužbi i nezadovoljstva; ne očekuju stalno neko zlo niti se kinje zbog izmišljenih nevolja. Ali, nalazimo i takve kojima zaista predstoje vremena nevolje, kojima je strah utisnut u svaku poru; koji ne nalaze nikakve utehe i koji stalno sa strahom očekuju da se zbude neko strašno zlo... Prazne zabave nikad neće uspeti da preobraze um takvih. Njima je neophodan preobražava-jući uticaj Božjega Duha da bi bili srećni. Njima je neophodno blagotvorno Hristovo posredovanje da bi shvatili utehu, božansku i stvarnu. »Jer koji je rad da živi i da vidi dane dobre, neka... se ukloni od zla, i neka učini dobro; neka traži mira i neka se drži njega.« (1. Petrova 3,10.11)... Oni koji su stekli životno iskustvo sa ovim tekstom zaista su srećni... Hristos u njima, nad slave, biće im zdravlje telu i snaga duši.

Duša koja je nadahnuta Isusovom ljubavlju... voli da razmišlja o Njemu, a gledajući Njega, mi se preobražavamo u Njegovo obličje. Hristos se nastanjuje u nama i postaje naš nad slave. Poverenje takvog jača... njegova ljubav se produbljuje i širi, jer postaje siguran da nastava u Hristu i Hristos u njemu... Mi možemo očekivati od Isusa Njegovo najnežnije saosećanje, dobiti ohrabrenje da izdržimo, oslanjajući se u punoj meri na Onoga koji je rekao: »Ne bojte se, jer ja nadvladah svet!« (Jovan 16,33) [309]

Mi smo radosni u Gospodu, 31. oktobar

»Neka mu bude mila beseda moja! Veseliću se u Gospodu!« Psalam 104,34.

Opustite se potpuno u Hristovom naručju. Razmišljajte o Njegovoj velikoj ljubavi, i dok budete mislili o Njegovom samoodricanju, o Njegovoj beskrajnoj žrtvi prinesenoj za nas da bismo mogli verovati u Njega, vaše će se srce ispuniti svetom radošću, smirenim spokojstvom, i neopisivom ljubavlju. Dok govorimo o Isusu, dok Ga prizivamo u molitvi, jača naše poverenje da je On naš lični, dragi Spasitelj, a Njegov karakter nam postaje sve ljupkiji i privlačniji... Možemo uživati u bogatim gozbama ljubavi, i kad potpuno shvatimo da smo Njegovi usvojenjem, osetićemo unapred nešto od ukusa Neba. Čekajte na Gospoda u veri. Gospod privlači dušu koja se moli i tako nam daje da osetimo Njegovu dragocenu ljubav. Mi osećamo Njegovu blizinu i možemo da vodimo slatke razgovore sa Njim. Stičemo jasne poglede o Njegovoj nežnosti i saučešću, i naše srce se lomi i otapa dok razmišljamo o ljubavi koja nam je poklonjena. Tada zaista osećamo da Hristos boravi u nama... Naš mir je kao reka, talas za talasom slave zapljuskuje naše srce, i stvarno večeramo sa Isusom i On s nama. Osećamo Božju ljubav i počivamo u Njegovoj ljubavi. Nikakav jezik to ne može opisati, jer sve to premašuje naše znanje. Mi smo jedno sa Hristom, naš je život sakriven sa Hristom u Bogu. Sigurni smo da ćemo se, kad se bude pojavio Onaj koji je naš život, i mi javiti s Njime u slavi. Sa čvrstim poverenjem Boga nazivamo svojim Ocem. Bilo da živimo ili da umiremo, Gospodnji smo. Njegov Duh nas čini sličnim Isusu Hristu po temperamentu, po raspoloženju, i mi predstavljamo Hrista drugima. Kad Hristos nastava u našoj duši, ta se činjenica ne može sakriti; jer je On kao izvor vode koja teče u život večni. Naše odražavanje Hristovog lika karakterom, rečima i ponašanjem izaziva u drugima duboku, trajnu, sve jaču ljubav prema Isusu, i mi tako pokazujemo ... da smo se usaglasili sa likom Isusa Hrista. [310]

novembar—MI STALNO NAPREDUJEMO

Stalno se trudi da usavršiš svoje snage, 1. novembar

»Jer Gospod daje mudrost, iz njegovih usta dolazi znanje i razum.« Priče 2,6.

Morate ulagati stalne napore da dostignete najvišu kulturu uma i duše da biste u obrazovanje i vaspitanje svoje dece mogli đa unesete smiren duh i nežno srce; da biste mogli da ih nadahnete neporočnim težnjama, da biste u njima mogli da razvijete ljubav prema onom što je pošteno, čisto i sveto... Trudite se neprestano da usavršite svoje snage, da biste mogli obaviti najsavršenije, najtemeljnije delo u domu, i svojim primerom i svojim naredenjima.

Ne smete se povoditi za svojim sklonostima. Morate biti veoma pažljivi da biste pružili pravilan primer u svemu. Nemojte biti neaktivni. Probudite svoje uspavane snage... Prihvatite se dužnosti čije je obavljanje bitno. Razmišljajte kako da hitro obavite one jednostavne, nezanimljive, obične, ali ipak nezaobilazne dužnosti.

Roditelji još nisu spremni da shvate zadivljujuću snagu hrišćanske kulture. Postoje rudnici istine u kojima bi trebalo kopati, a koji su na nerazumljiv način ostali zanemareni. Ova bezbrižna ravnodušnost ne može da očekuje Božje odobravanje. Roditelji, Bog vas poziva da ovo pitanje razmatrate posvećenim očima. Vi ste do sad samo zagrebali površinu. Prihvatite se svog dugo zanemarivanog posla, i Bog će sarađivati sa vama. Radite svoj posao celim srcem, i Bog će vam pomoći da budete sve bolji. Počnite tako što ćete uneti Jevanđelje u svoj domaći život.

Najviša kultura duše, koja daje neporočnost i plemenitost mislima, a duhovni miris rečima i delima, zahteva pažljiv, naporan rad. Potrebno je strpljenje da se svaka zla pobuda isplevi iz Gospodnjeg vrta. [311]

Proslavi Boga boljim zdravstvenim navikama, 2. novembar

»Jer ste kupljeni skupo. Proslavite, dakle, Boga u telesima svojim i u dušama svojim, što je Božje.« 1. Korinćanima 6,20.

Naša prva dužnost prema Bogu i našim bližnjima je da se usavršavamo. Svaka sposobnost, dobijena od Stvoritelja, mora se razvijati do najvišeg stepena savršenstva, tako da možemo učiniti najveću meru dobra za koju smo sposobni. Prema tome, možemo smatrati da smo korisno utrošili vreme provedeno na uspostavljanju i čuvanju dobrog telesnog i duševnog zdravlja.

Čovek je Božje remek-delo, kruna Njegovog stvaranja, načinjen sa visokim i svetim ciljem, i na svakom delu čove-kovog svetilišta Bog želi da ispiše svoj Zakon... Svaki živac i mišić, svaka duševna i telesna sposobnost, sve treba da ostane nepokvareno.

Bog je odredio da telo bude hram Njegovog Duha. Zato svečana odgovornost počiva na svakoj duši. Vaš pojedinačni uticaj može biti na strani dobra ili na strani zla. Ako prljate svoje telo, ne činite štetu samo sebi, već i mnogim drugima. Hrišćani imaju obavezu prema Bogu da čuvaju dušu, telo i duh od svega što prlja; jer su kupljeni skupo...

Nijedan čovek ili žena nema nikakvog prava da prihvati naviku kojom bi oslabio zdravo delovanje bilo kog organa uma ili tela... Oni koji se odaju uživanju duvana ili alkohola ne cene svoj intelekt. Oni ne shvataju vrednost osobina koje im je Bog dao da ih neguju i usavršavaju. Upotrebom tih droga čovek dozvoljava svojim sposobnostima da se suše i propadaju. Bog želi da svi koji veruju u Njega osete neophodnost usavršavanja. Svaka poverena sposobnost se mora povećati. Nijedan dar se ne sme zanemariti. Kao Božja njiva, Božja građevina, čovek se nalazi pod Božjim nadzorom u svakom smislu te reči, i što se bolje bude upoznavao sa svojim Stvoriteljem, to će u njegovim očima sve svetiji postajati Njegov život. [312]

Božjem hramu se mora posvećivati stalna briga, 3. novembar

»Jer ste vi crkve Boga živoga; kao što reče Bog: useliću se u njih, i živeću s njima, i biću im Bog, i oni će biti moj narod.« 2. Korinćanima 6,16.

Mi moramo poštovati zakone Božjeg carstva, trudeći se da budemo sve što možemo biti. Marljivo treba da negujemo najviše snage svog bića, imajući na umu da smo Božje vlasništvo, Božja građevina. Od nas se traži svakodnevno usavršavanje. Čak i u ovom svetu greha i žalosti, mi možemo, ulažući ozbiljne, istrajne napore, dostići najvišu duhovnu efikasnost... Mi moramo ugoditi Bogu. To i možemo; jer je i Enoh ugodio Bogu iako je živeo u pokvareno doba. A ima mnogo Enoha i u ove naše dane.

Čovekovoj zgradi, Božjoj građevini, Njegovom hramu, potrebno je pažljivo, budno čuvanje. Zajedno sa Davidom, i mi možemo da uzviknemo: »Hvalim te što sam divno sazdan!« (Psalam 139,14) Božje delo mora biti sačuvano, da se nebeskom svemiru i otpalom rodu može pokazati da su ljudi i žene hram živoga Boga.

Savršenstvo karaktera koje Bog zahteva u stvari je ospo-sobljavanje celokupnog bića da bude hram u kome će stanovati Sveti Duh. Gospod zahteva službu celog ljudskog mehanizma. On želi da ljudi i žene postanu sve ono što im je On omogućio da budu. Nije dovoljno da se upotrebe samo neki delovi mehanizma. Svi delovi moraju biti stavljeni u pokret, ili će služba biti nepotpuna...

Fizički život se mora pažljivo obrazovati, negovati i razvijati, da bi se preko ljudi i žena božanska priroda mogla otkriti u svoj svojoj punini. Bog očekuje od ljudi da se služe razumom koji im je dao. On očekuje od njih da se u Njegovoj službi posluže svim svojim intelektualnim sposobnostima. Oni treba da osiguraju prevlast savesti, prevlast koja joj je i bila određena. Mentalne i fizičke snage, zajedno sa osećanjima, moraju se negovati da bi dostigle najveći stepen uspešnosti. [313]

Bog želi da usvojimo najbolji način ponašanja, 4. novembar

»Ne varajte se; zli razgovori kvare dobre običaje.« 1. Ko-rinćanima 15,33.

Hristova religija nikada ne unižava onoga koji je prima, nikada ga ne čini neugladenim, grubim ili neuljudnim.

Treba mnogo da se radi na nama da bismo se osposobili za Gospodnje dvorove. Moramo se osloboditi neuglađenosti duha, grubosti govora, jeftinoće karaktera, ili nikada nećemo uspeti da ponesemo odeću izatkanu na nebeskom razboju — odeću Hristove pravednosti...

Oni koji u Hristovoj školi, ovde, otvore sebi put ka najvišim dostignućima, poneće svako božansko usavršavanje sa sobom u višu školu. Ali, oni koji su nespremni da dozvole da im se karakter pretopi i oblikuje po božanskom uzoru, ožalostiće anđele; jer, prianjajući uz svoje grešne navike i običaje kvare Božji uzorak.

Budite uljudni prema Bogu i jedni prema drugima. Imajte na umu da On želi da usvojimo najbolji način ponašanja da bismo Ga proslavili pred svetom. On želi da živite u jedinstvu jedni sa drugima i da se medusobno volite. Imajte na umu da ćete, ako budete voleli jedni druge ovde, živeti sa otkupljenima u toku svih beskrajnih vekova večnosti.

Sebičnost i oholost ometaju čistu ljubav koja nas sjedinjuje u duhu sa Isusom Hristom. Ako se ta ljubav stvarno neguje, ograničeno će se sjediniti sa ograničenim, a sve će se spojiti u Neograničenom. Ljudsko će se sjediniti sa ljudskim, i svi će biti povezani sa srcem Beskrajne ljubavi. Posvećena međusobna ljubav je sveta. U ovom velikom delu, hrišćanska međusobna ljubav — mnogo uzvišenija, mnogo stalnija, mnogo uljudnija, mnogo nesebičnija nego što smo je do sad gledali — čuva hrišćansku nežnost, hrišćansku darežljivost i uljudnost, razvija bratstvo ljudi u Božjem naručju, priznajući dostojanstvo kojim je Bog ogmuo ljudska prava. Ovo dostojanstvo hrišćani moraju uvek negovati na čast i slavu Bogu. Kao sinovi i kćeri Božje, moramo gajiti svesno dostojanstvo karaktera, u kome oholost i svest o sopstvenog važnosti nemaju mesta. [314]

Treba mudro da se ponašamo, 5. novembar

»Razmišljam o putu pravom... hodim u bezazlenosti srca svojega u domu svom.« Psalam 101,2.

Niko ne sme da bude drzak ili napadan, već treba tiho da živi svoju veru, tražeći samo slavu Božju... Jer ćemo tek tada zasjati kao videla u svetu, bez buke ili trvenja. Niko ne treba da doživi neuspeh; jer je sa nama Onaj koji je mudar u savetima, savršen u delima i moćan u izvršavanju svojih namera. On deluje preko svojih oruđa, vidljivih i nevidljivih, ljudskih i božanskih. Ovo delo je veliko delo, i biće obavljeno na slavu Bogu, samo ako svi koji u njemu rade budu svoja dela uskladili sa verom koju ispovedaju. Neporočnost se misli mora negovati kao nezamenljiva vrlina u delu širenja uticaja na druge. Duša se mora okružiti čistom, svetom atmosferom koja pozitivno deluje na oživljavanje duhovnog života svih koji je udišu.

Isus je proslavljen ili osramoćen rečima i ponašanjem onih koji se izdaju za Njegove sledbenike. Srce se mora održati sveto i čisto, jer iz njega izlazi život. Ako je srce očišćeno poslušnošću istini, neće biti sebičnih sklonosti i pokvarenih pobuda. Neće biti pristrasnosti, licemerja...

Pri sadašnjem stanju u društvu, u kome se labavi moral vidi ne samo kod mladih, već i kod starijih i iskusnijih, postoji velika opasnost da čovek postane nemaran, da ukazuje naročitu pažnju svojim ljubimcima, i da tako stvara zavist, ljubomoru i zla sumnjičenja. Samo retki shvataju da svojim sebičnim mislima i osećanjima, svojim nerazumnim, praznim razgovorima teraju od sebe Božjeg Duha... Kada bi Božja milost bila usađena u njihova srca, i kad bi pustila svoj koren duboko u dobro tlo, oni bi donosili potpuno drugačije plodove... Jedino je božanska preobražavajuća sila u stanju da u srce ukoreni čista načela, tako da sotona ne može da nađe ništa što bi napadao... Neporočnost u govoru i prava hrišćanska uljudnost moraju se neprestano videti na delu. [315]

Božja milost nas čuva i uzdiže, 6. novembar

»Gospode, nemoj zatvoriti srca svojega od mene; milost tvoja i istina tvoja jednako neka me čuvaju.« Psalam 40,11.

Hristova religija će podići naš život na jedan uzvišeni nivo. Unutrašnje delovanje Božjeg Duha uklanja ljudsku oholost, pomažući nam da donekle shvatimo Božju nežnu milost i dobrotu... Kada postanete svesni svoje nedostojnosti, kada se okrenete izvoru svoje snage i zamolite usrdno i vatreno: »Gospode, nemoj zatvoriti srca svojega od mene, milost tvoja i istina tvoja jednako neka me čuvaju!« — dobićete svetlosti...

Vi ne možete imati veru da će vas Gospodnja milost jednako čuvati, da će vas Njegova istina jednako podržavati, ako sebe ne stavite na doseg svetlosti. Zato izbegavajte loše društvo i birajte dobro. Seme istine, posejano u srce, mora da prima blistave zrake Sunca pravednosti da bi moglo da raste. Seme istine koje ne proklija i ne raste, uskoro gubi sposobnost klijanja i propada. Ali, korov zlih navika će isklijati i napredovati. Dragocene biljke ljubavi, radosti, strpljenja, uljudnosti, krotosti i poniznosti moraju se pažljivo negovati ako želimo da rastu i napreduju.

Nemojte biti zadovoljni površnom pobožnošću, već, mladi moji prijatelji, rastite u milosti i u poznanju Isusa Hrista. Da li napredujete? Da li je biljka milosti prerasla u drvo ili se osušila? Pojavljujte se ponizno i često pred prestolom milosti, kažite Isusu svaku svoju potrebu, i nemojte misliti da je išta suviše neznatno što bi promaklo Njegovoj pažnji! Gospodu je milo kad Ga tražite, kad Mu govorite o svojim nevoljama, kao što bi dete o tome govorilo svojim roditeljima. Kad se molite, verujte da vas Isus čuje, i da će učiniti ono što Ga molite. Pokažite da imate savršeno poverenje u Isusa, trudite se stalno da činite ono što znate da Mu je ugodno, i imaćete mir u Hristu. [316]

Ukrašeni božanskom krasotom, 7. novembar

»Za jedno samo molim Gospoda, samo to ištem, da živim u domu Gospodnjem sye dane života svojega, da gledam krasotu Gospodnju, i ranim u crkvu njegovu.« Psalam 27,4.

Uzvišene snage stoje na raspolaganju svakome od nas. Pod Božjim nadzorom, čovek može da razvije nepokvaren, posvećen, uzdignut, oplemenjen um. Hristovom milošću, čovekov um je osposobljen da voli i proslavlja Boga, Stvoritelja.

Gospod Isus je došao na ovaj svet da nam predstavi Oca... Hristos je bio »obličje bića« svoga Oca; došao je na ovaj svet da u čoveku obnovi Božji moralni lik, da bi čovek, iako gresan, putem poslušnosti Božjim zapovestima, mogao nositi otisak božanskog lika i karaktera.

Bog želi da deca privlače lepotom, ali ne uz pomoć veštačkog ukrašavanja, već lepotom karaktera, privlačnošću ljubaznosti i ljubavi...

Devojke treba poučiti da je prava privlačnost ženstvenosti ne samo u lepoti oblika i izgleda, ili u dostignućima, već u krotkom i tihom duhu, u strpljivosti, u velikodušnosti, ljubaznosti, u spremnosti da se nešto učini i čak pretrpi za druge. One moraju naučiti da rade, da uče sa nekom namerom, da žive za neki cilj, da se uzdaju u Boga i da Ga se boje, i da poštuju svoje roditelje. I tako, dok budu postajale starije, postajaće i razumnije, otresitije i omiljenije. Biće nemoguće porušiti takvu ženu. Ona će izbeći iskušenja i nevolje koje su bile na propast mnogima.

Hristos je bio poslan kao naš uzor, i zar ne bi trebalo da pokažemo da imamo svu Njegovu ljubav i ljubaznost i... privlačnost? Ljubav Isusa Hrista obuzeće naš karakter i život, naši razgovori će biti sveti i mi ćemo se baviti onim što je na Nebu. [317]

Grubo kamenje uglačano, 8. novembar

»Na kome sva građevina sastavljena raste za crkvu svetu u Gospodu.« Efescima 2,21.

Hristovom milošću vi ćete učiniti odlučne napore da nadvladate sve svoje hladne, grube, oštre, neljubazne načine i postupke...

Moćno sečivo istine istrglo vas je iz kamenoloma ovoga sveta. Bili ste grubo kamenje oštrih ivica, koje su ranjavale i odbijale sve sa kojima ste se sretali; i zato je neophodno da se obavi posao glačanja oštrih ivica. Ako budete cenili vrednost posla koji se mora obaviti u Božjoj radionici, dobrodošlicom ćete pozdraviti udare dleta i čekića. Vaše samopoštovanje će biti ranjeno, vaše visoko mišljenje o sebi biće uklonjeno dletom i čekićem a grubost vašeg karaktera uglačana. Kada »ja« i telesne sklonosti budu uklonjene, kamen će dobiti prave dimenzije za ugradnju u nebesku građevinu, i moći će da otpočne proces obrađivanja, oplemenjivanja, glačanja i poliranja. Tako ćete biti oblikovani po ugledu na Hristov karakter. Njegov lik treba da se ogleda u uglačanom karakteru Njegovog ljudskog oruđa, i tek tada je kamen pripremljen da se ugradi u nebesku građevinu...

Ako ne budemo postali bolji ljudi i žene, ako ne budemo postali ljubazniji, saosećajniji, uslužniji, nežniji, ako ne budemo imali više ljubavi, ako ne budemo prema drugima pokazivali ljubav koja je Isusa dovela na svet da obavi svoje delo milosti, nećemo biti u stanju ni da svetu posvedočimo o sili Isusa Hrista. Isus nije živeo da ugodi sebi... Došao je da uzdigne, da oplemeni i usred sve sa kojima se sretao... Nikad nije učinio neko grubo delo, nikaći izgovorio neučtivu reč.

Prednost svakog mladog bića je đa načini divnu građevinu od svog karaktera... Tražite Gospoda ozbiljnije, tako da budete sve oplemenjeniji, da imate sve više duhovne kulture. [318]

Josif — hrišćanski gospodin, 9. novembar

»Ali Gospod beše s Josifom i raširi milost svoju nad njime, i učini te omile tamničaru.« 1. Mojsijeva 39,21.

Josif je svoju prodaju u Egipat smatrao najvećom nevoljom koja ga je mogla zadesiti; ali, uvideo je potrebu da se osloni na Gospoda više nego ikad ranije, vise nego u vreme kada je bio okružen očevom ljubavlju. Josif je doveo Boga sa sobom u Egipat i to se moglo videti po njegovom radosnom izgledu u svim nevoljama. Kao što je kovčeg zaveta doneo spokojstvo i napredak Izrailju, tako je i ovaj bogobojazni mladić, ispunjen ljubavlju prema Bogu, doneo blagoslov Egiptu. To se pokazalo na tako izrazit način da je Petefrije, u čijoj je kući služio, sve blagoslove pripisao svom kupljenom robu.

Josifova je religija njegov temperament učinila prijatnim, a njegovo saosećanje prema ljudima toplim i jakim, uprkos svim njegovim nedaćama. Ima takvih koji, kad smatraju da se prema njima nepravedno postupa, postaju ogorčeni, okrutni, ljuti i neljubazni i na rečima i u ponašanju. Prepuštaju se obeshrabrenju, mržnji i mrzovolji. Ali, Josif je bio hrišćanin. Čim je započeo svoj zatvorenički život, počeo je da unosi sjaj svojih hrišćanskih načela u svoju svakodnevicu; počeo se truditi da bude od koristi drugima. Uložio je trud da se upozna sa problemima svojih drugova u nevolji. Bio je vedar, jer je bio pravi hrišćanski gospodin. Bog ga je ovom disciplinom pripremao za veće odgovornosti, časti i za veću korisnost, a on je bio spreman da uči. Radosno je primao pouke kojima ga je Gospod učio. Naučio se da nosi jaram u mladosti svojoj. Naučio je da vlada drugima tako što je prvo naučio da sluša...

Uloga koju je Josif odigrao u tamnici uzdigla ga je konačno do blagostanja i časti. Bog je odredio da treba da stekne iskustvo u iskušenjima, nevoljama i teškoćama da bi se pripremio za visoki položaj. Josif je svoju religiju nosio uvek sa sobom, i u tome je bila tajna njegove nepokolebljive vernosti. [319]

Avram je uvek pokazivao nesebičnu uslužnost, 10. novembar

»Nije li ti otvorena cela zemlja? Odeli se od mene. Ako ćeš ti nalevo, ja ću nadesno; ako li ćeš ti nadesno. ja ću nalevo.« 1. Mojsijeva 13,9.

Avramovo domaćinstvo obuhvatalo je više od hiljadu duša. Oni koji su bili privučeni njegovim poukama o služenju pravom Bogu našli su dom u njegovom logoru; i tu, kao u školi, primali lekcije koje su ih osposobljavale da budu predstavnici prave vere. Avramova ljubav prema svojoj deci i svom domaćinstvu navela ga je da straži nad njihovom verom, da im uliva znanje božanskih propisa kao najdragocenije nasledstvo koje je mogao da im ostavi, a preko njih i celom svetu. Svi su bili naučeni da se nalaze u vlasti nebeskog Boga. Nije smelo biti tlačenja od strane roditelja, niti neposlušnosti od strane dece. Božji je zakon svakom odredio njegove dužnosti i samo se u poslušnosti mogla naći sreća i blagostanje.

Njegov lični primer, tihi uticaj njegovog svakodnevnog života, bio im je stalni uzor. Nepokolebljivo poštenje, veli-kodušnost i nesebična ljubaznost kojima je zadobijao naklonost careva, bili su njegova osobina i u domu. Postojao je neki miris koji se širio iz njegovog života, neka plemenitost i ljupkost iz karaktera, koji su otkrivali da je Avram povezan sa Nebom. On nije zanemarivao potrebe najskromnijeg sluge. U njegovom domaćinstvu nije postojao jedan zakon za gospodara, a drugi za sluge; carski način za bogate, a neki drugačiji za siromašne. Prema svima se postupalo pravedno i sa razumevanjem.

On je bio čovek vere, koji se uvek držao načela strogog poštenja. U svim svojim poslovima bio je ljubazan i častan. Njegov život bio je pod upravom hrišćanske ljubaznosti, a službu Gospodu stavljao je iznad svake druge. Nije se ni za dlaku udaljavao od čistih hrišćanskih načela.

Svako ima mogućnost da pokaže istinsku hrišćansku uslužnost. [320]

Sposobnosti se povećavaju kada se povećava duhovnost, 11. novembar

»I dade Bog svoj četvorici mladića znanje i razum u svakoj knjizi i mudrosti; a Daniht dade da razume svaku utvaru i sne.« Danilo 1,17.

Neznanje mnogih je namemo i bez izgovora.

Neki mladi ljudi... ne koriste prilike koje im se pružaju. Oni bi voleli da pravilno čitaju i pišu, ali, usavršavanje bi zahtevalo da ulože napor, a oni na to nisu spremni. Podsećaju me na mladića koga je otac poslao u školu, pruživši mu sve mogućnosti da stekne dobro obrazovanje; ali, mladić je zanemario učenje, govoreći da je otac imao sredstava da mu omogući slobodu obrazovanja pa zato neće da napreže mozak. Vi biste svi odmah uzviknuli da će mladić ostati neznalica, jer nema nekog širokog carskog druma koji vodi u obrazovanje. Međutim, isto je tako besmisleno očekivati neko zdravo versko iskustvo bez ulaganja ozbiljnih, požrtvovnih napora. Uzdisanje nad sopstvenim nepoznavanjem duhovnih činjenica neće vas nikad umudriti za spasenje. Prema Nebu ljudi upućuju desetine hiljada tromih uzdaha i suza kojima nikada neće uspeti da izmame osmeh odobravanja sa Hristovog lica. Nemojte misliti da će vam hrišćansko iskustvo doći samo od sebe. Kad odlučite da ćete postići nešto za čim vaše srce teži, vi ne zastajete pred teškoćama, već pokušavate stalno iznova.

Danilo i njegova tri druga... bili su uravnoteženi zato što su se pokorili vlasti Svetoga Duha. Ti mladići slavili su Boga za sva svoja dostignuća na svetovnom, naučnom i duhovnom području. Njihova učenost nije nastala slučajno; sticali su znanje vernom upotrebom svojih snaga, a Bog im je dao veštinu i razum.

Kao što je pokazao Danilov slučaj, tačno onoliko koliko se razvija duhovni karakter, toliko se povećavaju i intelektualne sposobnosti.

Gospod je spreman da sarađuje sa svima koji se iskreno trude da budu verni u Njegovoj službi, kao što je sarađivao sa Danilom i trojicom njegovih drugova. [321]

Težite za no vim visinama u very, 12. novembar

»Као što košuta traži potoke, tako duša moja traži tebe, Bože.« Psalam 42,1.

Mnogi mladi... tonu u svakoj teškoći, i nemaju snage da izdrže. Oni ne rastu u milosti... Njihova se telesna srca moraju promeniti; moraju sagledati lepotu svetosti i tada će je tražiti kao što košuta traži potoke...

Ako Gospod određuje vaše korake, dragi moji mladi, ne možete očekivati da će vaš put uvek biti put vidljivog mira i napretka. Staza koji vodi prema večnom danu nije uvek najlakša za putovanje i ponekad će izgledati mračna i trnovita. Međutim, imate obećanje da će vas obuhvatiti Božje večne ruke, da bi vas zaštitile od zla. On želi da Mu poklonite svoju duboku veru, da naučite da se pouzdate u Njega i onda kad ste u senci kao i u trenucima kad ste obasjani Suncem...

Pri pokušaju da se vrati kući, oluje često bacaju orla prema uskim procepima između planina. Crne mase gnevnih oblaka isprečuju se između njega i sunčanih visina na kojima gradi svoje gnezdo. Za trenutak on izgleda zbunjen, i baca se tamo — amo; udarajući svojim moćnim krilima kao da želi da rastera guste oblake... Konačno se baca napred u tamu, klikćući pobedonosno kada se, koji trenutak posle toga, probije do smirene sunčeve svetlosti iznad oblaka. Tama i oluja su duboko ispod njega, a okružuje ga nebeska svetlost. Moćnim zamahom krila stiže do svog doma, i počiva zadovoljno. Upravo je kroz tamu stigao do svetlosti. Morao je da uloži napor da bi to postigao, ali je nagrađen postizanjem cilja za kojim je težio.

To je jedini put kojim možemo ići kao Hristovi sledbenici. Mi moramo pokazati оnu živu veru koja probija oblake, koji nas, kao debeli zid, odvajaju od nebeske svetlosti. Moramo se vinuti do visina vere, na kojima je sve mir i radost u Svetome Duhu. [322]

Moramo napredovati duhovno, 13. novembar

»Ali vas usrdno molim, braćo, da u tome još više napredujete!« 1. Solunjanima 4,10.

Nadohvat ruke stoje vam neograničene mogućnosti. Bog je čoveka nazvao sinom Božjim. »Sad smo deca Božja, i još se ne pokaza šta ćemo biti; nego znamo da kad se pokaže, bićemo kao i On, jer ćemo ga videti kao što jest.« (1. Jovanova 3,2) Vaša je prednost da se odvrati te od onoga što je jeftino i nisko, i da se uzdignete na visoki nivo — da vas ljudi poštuju i da vas Bog voli.

Verski posao koji je Bog dodelio mladima, ali i ljudima svih uzrasta, pokazuje koliko ih ceni kao svoju decu. On im je poverio posao upravljanja sobom. Poziva ih da zajedno sa Njim obavljaju veliko delo otkupljenja i usavršavanja. Kao što otac uvodi svog sina u svoj posao kao ortaka, tako i Gospod uvodi svoju decu u svoj posao kao svoje ortake...

Mladim ljudima i ženama neophodno je više Hristove milosti da bi u svoj svakodnevni život mogli unositi načela hrišćanstva. Priprema za Hristov dolazak je priprema koju Hristos u nama obavlja da bismo mogli pokazati svoje najuzvišenije sposobnosti... Ali, postoji stvama potreba da ostanemo u Isusovoj blizini. On je naša snaga, naša uspešnost i sila. Mi se ne možemo ni za trenutak osloniti samo na sebe.

Mladi ljudi i mlade žene, služite se verno svojim spo-sobnostima, obilno šireći svetlost koju vam je Bog dao. Ra-zmišljajte kako biste najbolje mogli širiti mir, svetlost, istinu i mnoge bogate blagoslove Neba. Stalno se usavršavajte. Uzdižite se sve više i više. Sposobnost da opteretimo snage uma i tela, uvek imajući na umu večne stvarnosti, to je ono što je danas dragoceno... Izdržite u poslu koji ste otpočeli, sve dok ne budete postizali pobedu za pobedom. Obrazujte se za postizanje određenog cilja. Imajte na umu najviši nivo, tako da možete činiti sve više i više dobra, odražavajući tako Božju slavu. [323]

Bog ne ograničava naše napredovanje, 14. novembar

»Da živite pristojno Bogu na svako ugađanje, i u svakom dobrom delu da budete plodni, i da rastete u poznanju Božjemu, jačajući svakom snagom po sili slave njegove, i u svakom trpljenju i dugom podnošenju s radošću.« Kološanima 1,10.11.

Bog ne postavlja nikakva ograničenja rastenju onih koji su »ispunjeni poznanjem volje njegove u svakoj premudrosti i razumu duhovnome«. (Kološanima 1,9) Molitvom, budnošću, rastenjem u poznanju Boga, mi jačamo »svakom snagom po sili slave njegove, i u svakom trpljenju i dugom podnošenju s radošću«...

Božji plan sa nama je tako širok, tako sveobuhvatan, tako savršen, da imamo sve razloge da celim srcem sarađujemo s Njime u njegovom ostvarenju. Nema nikakvog razloga da oklevamo... Nama je potrebno da svakog dana dobijamo nove zalihe iz velike riznice Božje Reči. To nam neće ostaviti ni malo vremena za čitanje romana, ni za bilo šta drugo što ne služi popravljanju i jačanju za svako dobro delo... Bogatstva Neba stoje na raspolaganju Božjoj deci.

Svakoga dana kušač će vam biti za petama da vas pod nekim novim prevarljivim, providnim izgovorom navede da služite sebi, da ugađate sebi... Onaj koji je svoje srce potpuno predao Bogu, onaj koji je verom primio Isusa Hrista kao svog Spasitelja, pokazivaće stalno rastenje u duhovnosti, u živoj pobožnosti, u čvrstini namera, u vernosti načelima naše vere po svaku cenu...

Bog će proslaviti i podržati svaku poštenu, iskrenu dušu koja se trudi da hodi pred Njim u savršenstvu Hristove milosti. Gospod Isus nikada neće ostaviti ni odbaciti nijednu poniznu, uzdrhtalu dušu... Možemo li oštrim, posvećenim razumevanjem proceniti snagu Božjih obećanja, primeniti ih na sebe, ne zato što smo toga dostojni, nego zato što je Hristos dostojan? Ne zato što smo pravedni, već se u živoj veri pozivamo na Hristovu pravednost kao na svoju? [324]

Orite krčevinu, 15. novembar

»Sijte pravdu, žećete milost; orite krčevinu, jer je vreme da tražite Gospoda, da bi došao i podaždio vam pravdom.« Osija 10,12.

Načela istine moraju biti utkana u naš karakter i život. Mi moramo prihvatiti svaki zrak svetlosti koji padne na naš put, i ispuniti sve Božje zahteve. Moramo rasti u duhovnosti. Mi gubimo veliki deo blagoslova... zato što ne napredujemo u hrišćanskom životu...

Pripadnici Hristove Crkve treba da sakupljaju svaki zrak svetlosti koji dolazi od Isusa, i da njime obasjavaju druge, ostavljajući za sobom u svetu blistavi trag koji vodi prema Nebu. Oni treba da budu kao muđre devojke, čiji su žišci bili očišćeni i zapaljeni, predstavljajući tako Hristov karakter svetu. Ne smemo biti zadovoljni ničim što je manje od toga. Ne smemo biti zadovoljni svojom pravednošću, zadovoljni bez dubokog uticaja Duha Božjega.

Hristos kaže: »Jer bez mene ne možete činiti ništa!« (Jovan 15,5) Upravo nas ta izrazita ništavost, tako očigledna u radu mnogih... duboko plaši; jer znamo da je ona dokaz da nisu iskusili preobražavajuću Hristovu silu na svojim srcima. Vi možete gledati njihovo delo od vrha do dna, i nećete naći ništa osim lišća. Bog nas poziva da se uzdignemo na viši nivo. Nije Njegova volja da bolujemo od takvog nepostojanja duhovnosti...

Sećam se svoje posete državi Ajova kad je ta zemlja još bila nova, i zemljoradnika koji su orali nove površine. Zapazila sam da upotrebljavaju jake zaprege i da ulažu velike napore da zaoru duboke brazde. Ti radnici su snagu i mišiće dobijali upotrebljavajući svoje fizičke snage. To isto će i naše mladiće učiniti sposobnim da idu u nova polja i da oru krčevinu ljudskih srca. To će ih delo privući bliže Bogu... Oni će postati uspešni i sposobni savlađujući teškoće i pobeđujući prepreke. [325]

Stalno ispunjavaj svoj um božanskim istinama, 16. novembar

»Kroz koje se nama darovaše časna i prevelika obećanja, da njih radi imate deo u Božjoj prirodi, ako utečete od telesnih želja ovoga sveta.« 2. Petrova 1,4.

Dužnost je svakog Božjeg deteta da svoj um ispunjava božanskom istinom; i što to više čini, to će imati više snage i bistrine uma da shvati dubine Božje. Biće sve ozbiljniji i življi, kako se načela istine budu unosila u njegov svakodnevni život.

Duhovni život je ono što donosi blagoslov čovečanstvu. Onaj koji je u skladu sa Bogom, stalno će osećati svoju za-visnost od Njegove snage. »Budite vi, dakle, savršeni, kao što je savršen Otac vaš nebeski.« (Matej 5,48) Naše životno delo treba da bude stalno sezanje napred prema savršenstvu hrišćanskog karaktera, stalni trud da svoju volju uskladimo sa Božjom voljom. Napori koje smo otpočeli da ulažemo ovde, nastaviće se i u večnosti. Napredak koji smo ostvarili ovde, ostaće naš i kad budemo ušli u večni život.

Oni koji imaju deo u Hristovoj krotosti, neporočnosti i ljubavi, biće radosni u Gospodu, širiće svetlost i radost na sve oko sebe. Misao da je Hristos umro da bi nama podario dar večnog života dovoljna je da u našem srcu probudi najiskreniju i najtopliju zahvalnost, da sa naših usana uputi najoduševljeniju hvalu. Božja obećanja su bogata, puna i besplatna. Ko god hoće da se, u Hristovoj sili, pokori uslovima, može tražiti da se obećanja na njemu ispune, da se na njega izlije njihovo celokupno bogatstvo blagoslova. I dobivši tako obilnu pomoć iz Božje riznice, takav čovek može da putuje stazom života »Bogu na svako ugađanje« , (Kološanima 1,10) donoseći svojim pobožnim primerom blagoslov bližnjima, a čast svom Stvoritelju. I dok će svoje sledbenike čuvati od oslanjanja na sebe rečima »Jer bez mene ne možete činiti ništa!« Hristos će sa njima povezati i milostivo ohrabrenje: »I koji bude u meni... on će roditi mnogi rod!« (Jovan 15,5) [326]

Stavite na sebe sve oružje Božje, 17. novembar

»Toga radi uzmite sve oružje Božje, da biste se mogli braniti u zli dan, i svršivši sve održati se.« Efescima 6,13.

Sačuvajmo u svim okolnostima svoje poverenje u Hrista. On treba da nam bude sve — prvi i poslednji i najbolji u svemu. Zatim, naučimo svoj jezik da izgovara hvale Njemu, ne samo kad se osećamo radosni i srećni, već u sva vremena.

Neka naše srce bude puno Božjih dragocenih obećanja, da bismo mogli izgovarati reči koje će ulivati utehu i snagu bližnjima. Tako ćemo moći da naučimo jezik nebeskih anđela, koji će nam, ako budemo verni, biti pratioci kroz sva večna vremena. Svakog dana moramo da ostvarujemo napredak u usavršavanju karaktera, a to ćemo sigurno i uspeti ako budemo trčali k belezi, k daru gomjega zvanja Božjega u Hristu Isusu. Nemojmo razgovarati o velikoj sotoninoj sili, već o velikoj Božjoj snazi...

U svakoj duši dve sile se stalno i ozbiljno bore za pobedu. Neverstvo prikuplja svoje snage, pod sotoninim vođstvom, da nas odvoji od Izvora naše snage. I vera prikuplja svoje snage, pod vođstvom Hrista, koji je Začetnik i Svršitelj našeg spasenja. Iz časa u čas, na vidiku celog nebeskog svemira, vodi se ovaj sukob. To je borba prsa u prsa, a veliko pitanje glasi: »Ko će nadvladati?« Na ovo pitanje svako od nas mora sam da pruži odgovor. Svako mora da učestvuje u ovoj borbi, bored se na jednoj ili na drugoj strani. Niko ne može da nas oslobodi ove borbe... Upućen nam je ozbiljan poziv da se pripremimo za ovu borbu. »A dalje, braćo moja, jačajte u Gospodu i u sili jačine njegove. Obucite se u sve oružje Božje da biste se mogli održati protiv lukavstva đavolskoga.« (Efescima 6,10.11) Opomena se ponavlja: »Toga radi uzmite sve oružje Božje, da biste se mogli braniti u zli dan, i svršivši sve održati se.«

Onaj... kome je bila data sva sila i na nebesima i na zemlji, doći će da pomogne onima koji se uzdaju u Njega. [327]

Bog deluje u nama da činimo dobro, 18. novembar

»Gradite spasenje svoje sa strahom i drhtanjem. Jer je Bog što čini u vama da hoćete i učinite kao što mu je ugodno.« Filibljanima 2,12.13.

Naš odnos prema Bogu je isti kao i odnos male dece prema njihovim roditeljima. Bog straži nad svojim narodom, nad svojom Crkvom, isto onako kao što i dragi roditelj straži nad svojim detetom. A i mi smo isto tako nerazumni kao i mala deca; jer smo skloni mišljenju da sve znamo, iako stvarno još nismo ni počeli da saznajemo ono što Bog želi da nas nauči ako budemo pokazali spremnost da idemo Njegovim stopama.

Hoćemo li se spustiti sa svog položaja sopstvene pra-vednosti, i kao mala deca prihvatiti se Božjeg dela? Hoćemo li biti spremni da dozvolimo da nas On poučava a i vodi? Klecavim koracima tek počinjemo da hodamo. Za neko vreme naučićemo da koračamo čvršćim koracima, ali za sad, svakog trenutka smo u opasnosti da se spotaknemo i padnemo. Od najvišeg do najnižeg, svi imamo duhovne slabosti i nevolje koje su slične slabostima i nevoljama bespomoćne dece. I kao što ta neiskusna deca ne mogu da se oslone jedna na drugu, već moraju da zavise od svojih roditelja, i mi moramo naučiti da svoje bespomoćne duše ne oslanjamo na bilo koje ljudsko biće, već da prionemo uz Onoga koji nas može spasti...

Bog nas poziva da hodimo u strahu Gospodnjem, da drhtimo pred Njim. On kaže: »Gradite spasenje svoje sa strahom i drhtanjem!«...

Sve dok budemo radili onako kao što Hristos radi, dok se budemo oslanjali na ruku Svemogućega, bićemo sigurni; ali, čim budemo popustili stisak kojim se držimo Njegove ruke, čim budemo počeli da se oslanjamo na ljudska bića, bićemo u velikoj opasnosti. Upravo danas Bog želi da dostignemo viši nivo nego ikada ranije u prošlosti. Iz dana u dan, mi treba da idemo napred, stalno prema Nebu, sve dok se za nas kao Crkvu ne bude moglo kazati: »Vi ste ispunjeni u njemu!« (Kološanima 2,10) [328]

Odbacujemo detinjstvo, 19. novembar

»Kad bejah malo dete, kao dete govorah, kao dete mišljah, kao dete razmišljah, a kad postadoh čovek, odbacih detinj-stvo.« 1. Korinćanima 13,11.

Mi ne treba zauvek da ostanemo deca po svom znanju i duhovnom iskustvu. Ne treba stalno da se izražavamo jezikom onog koji je tek prihvatio Hrista; naše molitve i naše opomene treba da sazrevaju u skladu sa našim sve većim iskustvom u istini. Jezik deteta od šest godina u ustima deteta od deset sigurno nam ne bi bio prijatan, a kako bi nam tek bilo teško da slušamo da kao nerazumno dete govori onaj ko je već stigao do zrelih godina. Kad neko odraste, od njega očekujemo odgovarajuću inteligenciju, u skladu sa njegovim godinama i okolnostima... Međutim, ako od deteta očekujemo da pruži znake sazrevanja razuma u toku svog rastenja, zar ne bismo i od hrišćanina mogli očekivati da raste u milosti i iskustvu?...

Bog nam je dao mnogo prednosti i prilika, i kad bude osvanuo veliki poslednji dan, i kad budemo videli šta smo sve mogli postići da smo prihvatili pomoć koju nam je Nebo obilno nudilo; kad vidimo koliko smo mogli uzrasti u milosti, gledajući na događaje onako kao što ih Bog gleda; kad budemo videli koliko smo izgubili zato što nismo uzrasli u punu meru rasta ljudi i žena u Hristu, poželećemo da smo bili ozbiljniji!

Bog ne želi da ostanemo početnici. Njemu je u Njegovom delu neophodno sve što možete postići na području mentalne kulture i jasnog razumevanja. On želi da dostignete najvišu prečagu na lestvicama i da zatim stupite u Božje carstvo.

Gospod želi da shvatite položaj koji zauzimate kao sinovi i kćeri Najvišega, deca nebeskog Cara. [329]

Uzrasti u Hristu, 20. novembar

»Da ne budemo više mala deca koju ljulja i zanosi svaki vetar nauke,... nego vladajući se po istini u ljubavi da u svemu uzrastemo u onome koji je glava, Hristos.« Efescima 4,14.15.

Vi ničim ne možete tako oslabiti svoj uticaj i svoj položaj kao pokušavanjem da oslabite jedan drugoga!

Neka vaše poverenje u braću neprestano raste, jer kad mislite o zlu, vi i govorite o zlu. Tako ranjavate sebe i slabite sebe baš kad biste morali da budete jaki u Gospodu.

Nije naša dužnost da merimo postupke drugih, ili da kritikujemo njihove propuste. Bog nam nije dao da nosimo tuđe grehe. Naša je dužnost da se bavimo sobom. Što se temeljnije bude obavilo delo pokajanja i reforme, u našem sopstvenom životu, to ćemo manje razloga nalaziti da kritikujemo druge. Grešimo kad sebe merimo uzimajući nedostatke drugih kao merilo. Bog ne čini tako. On razume okolnosti svakog života, i odmerava svakog prema prilikama koje je imao da usavrši svoj hrišćanski karakter. On uzima u obzir prilike koje je čovek imao da stekne poznanje Boga i Njegove istine. Onaj koji pravilno ocenjuje Božji zakon nikad neće svoj karakter upoređivati sa karakterom drugih. On će ocenjivati svoj život prema Božjem svetom Zakonu...

U poukama koje je dao svojim učenicima Spasitelj pokazuje kako temeljno mora da bude delo uklanjanja greha. »Ako te oko tvoje sablažnjava, izvadi ga i baci od sebe!« (Matej 18,9) — kaže On.

Mi moramo stalno napredovati u usavršavanju svog hrišćanskog karaktera, da ne bismo bili »deca, koju ljulja i zanosi svaki vetar nauke... nego vladajući se po istini u ljubavi da u svemu uzrastemo u onome koji je glava, Hristos.«

Rastenje je trajan proces. [330]

Naša vera vrlo raste, 21. novembar

»Dužni smo svagda zahvaljivati za vas, braćo, kao što treba; jer raste vrlo vera vaša!« 2. Solunjanima 1,3.

Sigurna sam da je neophodno da oni koji veruju u istinu stalno napreduju, sve dok ne narastu do pune mere rasta ljudi i žena u Isusu Hristu. Nemamo vremena za duhovno opadanje ili ravnodušnost. Svaki pojedinac mora da stekne živo iskustvo u onome što je Božje. Budite ukorenjeni. Utemeljite se u veri tako da, učinivši sve što ste mogli, opstanete, sa nepokolebljivim poverenjem u Boga, u vremenu koje će staviti na probu delo i karakter svakog čoveka. Vežbajte svoje duhovne snage, sve dok ne budete u stanju da razumete dubine Božje i idete iz snage u snagu.

Postoje hiljade onih koji tvrde da imaju svetlost istine i koji ne napreduju nijedan korak. Oni nemaju živog iskustva, iako su im bile ukazane sve prednosti... Božja Reč nudi duhovnu slobodu i prosvetljenje svima koji ozbiljno traže Boga. Oni koji prihvate Božja obećanja i ponašaju se u skladu sa njima, dobiće u svom životu svetlost sa Neba. Oni će piti sa izvora života, i voditi i druge na vode na kojima su osvežili svoju dušu...

Rodovi sumnje nisu poželjni. Oh! Pogledajte oko sebe i vidite kakvu je zbrku prouzrokovao... sotona. Zabluda i laž i lažne nauke razmahale su se u prevarenim ljudskim srcima. Iz stoleća u stoleće neprijatelj je ponavljao svoj eksperiment sa sve većim uspehom; jer, uprkos žalosnim izveštajima o životima koji su se izgubili u tami, kao mušice koje lete prema vatri, ljudi su hrlili u razorne prevare koje im je on pripremio da bi ih uhvatio u zamku... »Nebo i zemlja proći će« (Matej 24,35), ali »reč Gospodnja ostaje do veka!« (1. Petrova 1,25) Nepokolebljiva vera u Njegovu Reč je jedina vera koja će izdržati opasnosti poslednjih dana. [331]

Uložite trud, 22. novembar

»Tako i vi, budući da se starate za duhovne darove, gledajte da budete onima bogati koji su na popravljanje Crkve.« 1. Korinćanima 14,12.

Još od detinjstva mlade treba učiti da nema velikih do-stignuća bez ulaganja velikih napora. Sama želja za savršen-stvom nije dovoljna. Mladi prijatelji, niko ne može stići do vrha planine mirno sedeći i samo želeći da se tamo nađe. Vi možete postići svoj cilj samo korak po korak, možda polako napredujući, ali čvrsto braneći dostignute položaje. Samo će marljivi, istrajni radnik preći preko Alpa. Svaki mladić treba da se na najbolji mogući način posluži svojim talentima, da na najbolji moguči način iskoristi prilike koje mu se sada pružaju. Onaj koji bude tako postupio, biće u stanju da dosegne skoro svaku visinu na moralnom ili intelektualnom području. Ali, mora imati i hrabar i odlučan duh. On će morati da zatvara svoje uši za glas zadovoljstava; često će morati da odbija nagovaranja svojih mladih drugova. Stalno će morati da bude budan, da ne bi bio odvraćen od svog cilja...

Ostavite njivu neobrađenu i ona će obrasti trnjem i ko-rovom. Nikad nećete videti prekrasan cvet ili plemeniti žbun da viri iz ružnog, otrovnog korova. Bezvredno šiblje će se bogato razrasti bez nege i pažnje, dok biljke, koje su cenjene zbog svoje upotrebne vrednosti ili lepote, zahtevaju pažljivo negovanje. Tako je i sa našim mladima. Ako žele da oblikuju pravilne navike, ako žele da učvrste dobra načela, moraju da ulože veliki trud. Ako žele da isprave rđave navike, samo se uz marljiv i istrajan napor može postići cilj... Mnogo je lakše popustiti rđavim uticajima nego im se odupreti.

Ukoliko ne shvate važnost usavršavanja karaktera, koje je neophodno da bi iz dana u dan bili sve bolji ljudi, i tako se osposobili da nose odgovomosti koje počivaju na njima, naći će se na strani gubitnika.

Rastite u milosti, u odvažnosti, u vladanju sobom. Neka vas svaki novi dan zatiče sve bolje pripremljene za sjedinjavanje sa carskom porodicom u nebeskim dvorovima. [332]

Uzrasti do pune mere rasta Hristova, 23. novembar

»Dokle dostignemo svi u jedinstvo vere i poznanje Sina Božjega, u čoveka savršena, u meru rasta visine Hristove.« Efescima 4,13.

Dok budete napredovali u hrišćanskom životu, vi ćete stalno rasti, sve dok ne dostignete meru rasta visine Hristove. U svom iskustvu, vi ćete pokazati šta je dužina i širina, dubina i visina Božje ljubavi koja prevazilazi svaki razum. Osetićete svoju nedostojnost. Nećete imati nikakve želje da svoj karakter smatrate savršenim, već da uzdignete savršenstvo svog Otkupitelja. Što će temeljnije i bogatije biti vaše iskustvo u poznavanju Isusa, to će skromnije biti vaše mišljenje o sebi...

Ljubiti Boga iznad svega i bližnjeg kao samoga sebe, to je istinsko posvećenje. Biblijsko obraćenje će dovesti do stalne i trajne aktivnosti, koja će biti slobodna od svake sebičnosti, svakog samouzvišenja i svakog oholog hvalisanja svetošću. Ako ste zaista obraćeni Bogu, širićete jak i rečit uticaj u korist istine. Inteligentno razumevanje šta znači biti hrišćanin učiniće vas blagoslovom kuda god pođete. Bez obzira imate li jedan, dva ili pet talanata, svi će biti posvećeni Onome koji vam ih je poverio...

Bog ne želi da vaša svetlost sija tako da vaša dobra dela ili vaše dobre reči donose hvalu vama; već da Začetnik svega dobra bude proslavljen i uzdignut. Isus je, u svom životu, dao ljudima model karaktera. Kako je malo imao snage svet nad Njim da Ga preoblikuje u skladu sa svojim merilima! Svi svetovni uticaji bili su odbačeni!

Vi ne možete stajati na mestu; morate ili napredovati ili nazadovati... Tamo gde ima duhovnog zdravlja ima i rastenja. Božje dete raste do pune mere rasta čoveka i žene u Hristu. Nema nikakvih granica njegovom napredovanju. [333]

Izlazak uređen kao zora, 24. novembar

»Tada ćemo poznati Gospoda i sve ćemo ga više poznavati; jer mu je izlazak uređen kao zora.« Osija 6,3.

Kraj svemu je pred vratima. Ono što smo već učinili ne sme nas zaustaviti u našem radu. Vojvoda našeg spasenja kaže: »Napredujte! Doći će noć kad niko ne može raditi!« (Jovan 9,4) Naša korisnost mora neprestano da raste. Naš život treba da bude pod stalnom upravom Hristove sile...

Molitva je sa Neba dato sredstvo za postizanje uspeha. Pozivi, molbe, preklinjanja, između čoveka i čoveka, pokreću ljude i imaju svoju ulogu u upravljanju državnim poslovima. Ali, molitva pokreće Nebo. Samo sila koja dolazi kao odgovor na molitvu umudriće ljude u nebeskoj mudrosti i osposobiti ih da rade u jedinstvu Duha, vezani zajedno vezama mira. Molitva, vera, poverenje u Boga, donose božansku snagu koja ljudskim izračunavanjima daje pravu vrednost — ništavilo.

U sva vremena Bog je ljudskim bićima davao božanska otkrivenja, da bi tako mogao da ispuni svoju nameru da ljudskom umu postepeno otkriva doktrine milosti. Božanski način otkrivanja istine opisan je rečima: »Jer mu je izlazak uređen kao zora.« Onaj koji sebe stavlja u položaj da ga Bog može prosvetliti, napreduje, da tako kažemo, od delimičnog sumraka zore do pune podnevne svetlosti... I kao što se Sunce kreće izvršavajući svoju misiju milosti i ljubavi, zlatnim zracima dana preplavljujući nebeski svod, ulepšavajući šume i planine, budeći svet i razgoneći tamu noći, tako i Hristovi sledbenici treba da idu napred u svojoj misiji ljubavi.

Dužnost je svakog mladića da se odlučno i bezrezervno stavi na Hristovu stranu da bi mogao... da raste do punog rasta visine čoveka u Hristu Isusu. Biće tada upisan kao čovek u Božju knjigu, i biće čovek ne samo u očima ljudi, već i pred Bogom. [334]

Moramo stalno gledati na Isusa, 25. novembar

»Gledajući načelnika vere i svršitelja Isusa.« Jevrejima 12,2.

Mnogi među mladima gunđaju zato što nemaju sposobnosti da se prihvate nekog velikog posla, vatreno čeznu za talantima kojima bi mogli da čine divna dela; ali, provodeći vreme u praznim maštanjima, upropašćuju svoj život. Previđaju prilike koje im se pružaju da čine dela ljubavi na životnom putu na kome se nalaze njihove noge...

O, kad biste sad razmišljali o onom što je učinjeno vašeg mira radi; kad biste svoju ljubav, svoje misli, svoje vreme, svoju službu, posvetili Hristu! Sotona pribira sve svoje snage da vašu volju pokori svojoj, da vas pretvori u svoje oruđe za borbu protiv Hristovih planova, tako da odbijete da priznate Isusa kao svog vladara. Iako znate da je »Bogu tako omileo svet da je i Sina svojega jedinorodnoga dao da ni jedan koji ga veruje ne pogine nego da ima život večni« (Jovan 3,16), sotona će... pokušavati da vas odvoji od Hrista, da biste postati njegovo oruđe u odvlačenju drugih i tako onemogućili Božje planove. On je otac laži, i plete mrežu laži da bi vas njenim nitima laži uvukao u svoju službu. Što ste inteligentniji, što ste privlačniji, to će napornije raditi da bi upravo vas privoleo da svoje talante stavite pred njegove noge i pristanete da mu pomognete da postigne svoj cilj privlačenja drugih pod svoju emu zastavu. Ako postoji makar neka mogućnost da vaš um zadrži u svojoj vlasti, on će je iskoristiti. Pavle se pita: »Ko vas je opčinio da se ne pokoravate istini?« (Galatima 3,1) Sotona opčinjava i uspeva da protera Hrista iz duše i da sam zavlada umesto Njega.

Molim vas, sinovi i kćeri, da razbijete čini zloga. Utecite Isusu kao svom utočištu i prihvatite večni život!

Svakoga dana iznova odlučujte da ćete biti blizu Boga, da ćete gledati Isusa, načelnika i svršitelja vaše vere! [335]

Naše iskustvo će se protezati do večnosti, 26. novembar

»Таkо sada vidimo kao kroz staklo u zagonetki, a onda ćerno licem k licu; sada poznajem nešto, a onda ću poznati kao što sam poznat.« 1. Korinćanima 13,12.

Naše je životno delo ovde da se pripremimo za večni život. Vaspitanje koje je ovde otpočelo neće se završiti u ovom životu; ono će potrajati kroz svu večnost — stalno napredujući, nikada se ne završavajući. Sve potpunije i potpunije otkrivaće se Božja mudrost i ljubav u planu otkupljenja. Spasitelj, dok bude vodio svoju decu na izvore žive vode, otkrivaće im bogate riznice znanja. I iz dana u dan, divna Božja dela, dokazi Njegove snage da stvori i održava svemir, otvaraće se pred umom u novoj lepoti. U svetlosti koja sija sa prestola nestaće tajne i duša će se ispunjavati divljenjem pred jednostavnošću onog što nikad pre nije mogla da shvati. Sada gledamo kao kroz staklo, nejasno; a onda, licem k licu; sad znamo samo deo, a onda ćemo znati kao što smo i sami poznati.

Razmišljaj šta će ti značiti da u toku vekova večnosti istražuješ pod ličnim Hristovim nadzorom! Usred sadašnjih sukoba i iskušenja, u ovaj naš dan kušanja, mi treba da ob-likujemo karakter koji će nas osposobiti da steknemo život koji se može uporediti sa Božjim.

Mi treba da gledamo samo slavu Božju, i da tako rastemo u milosti i poznavanju našega Gospoda i Spasitelja Isusa Hrista. Što ozbiljnije i marljivije budemo tražili božansku mudrost, to ćemo sve čvršće biti ukorenjeni u istini.

Gledajući Hrista, razgovarajući s Njime, gledajući lepotu Njegovog karaktera, mi se menjamo. Menjamo se iz slave u slavu. A šta je slava? Karakter — i tako se menjamo iz karaktera u karakter. I tako vidimo da treba da se obavi delo čišćenja, koje se može obaviti jedino gledajući Isusa. [336]

Gledaj na Hrista — prihvati Njegov lik, 27. novembar

»I Reč postade telo, i useli se u nas puno blagodati i istine; i videsmo slavu njegovu; slavu, kao jedinorodnoga od Oca.« Jovan 1,14.

Snaga naroda i pojedinaca ne nalazi se u prilikama i sredstvima koja ih naizgled čine nepobedivim; ona se ne nalazi u njihovoj oholoj veličini. Ono što ih jedino može učiniti velikim ili jakim je sila Božja. Oni sami, svojim ponašanjem prema Njegovim namerama, odlučuju svoju sudbinu.

Ljudske istorije govore o čovekovim dostignućima, o nje-govim pobedama u bitkama, o njegovim uspesima u dostizanju svetovne veličine. Božja istorija opisuje čoveka onako kao što ga Nebo vidi. U božanskim izveštajima sve njegove zasluge sastoje se od njegove poslušnosti Božjim zahtevima...

Stoleća imaju svoju misiju. Svaki trenutak ima svoje delo. Svaki prelazi u večnost sa svojim teretom... Bog i dalje upravlja zemaljskim carstvima. On je u velikim gradovima. Njegove oči gledaju, Njegovi kapci ispituju dela sinova ljudskih. Mi ne treba da govorimo Bog beše, već Bog jeste! On vidi svakog vrapca koji pada, svaki list koji se odvaja od drveta, svakog cara koji je izgubio presto. Svi stoje pod upravom Beskrajnog. Sve se menja. Gradove i narode Bog meri viskom koji se nalazi u Njegovoj ruci. On nikad ne greši. On pravilno očitava. Sve što je zemaljsko nesigurno je, ali istina traje doveka.

U očima sveta oni koji služe Bogu mogu izgledati slabi. Oni, možda, prividno nestaju iza velikih talasa, ali, sa sledećim talasom doći će bliže svojoj luci. Ja im dajem večni život — kaže Gospod — i niko neće moći da ih otme iz moje ruke. Iako će carevi biti obarani, iako će narodi biti uklanjani, duše koje se verom povežu sa Božjom namerom, ostaju doveka.

Upravite svoje oči na Isusa, i gledajući Ga preobrazićete se u to isto obličje. [337]

Čeznemo da ugledamo Njegovu slavu, 28. novembar

»Molim te, pokaži mi slavu svoju!« 2. Mojsijeva 33,18.

Naša je prednost da sežemo sve više i vise, da stičemo sve jasnija otkrivenja Božjeg karaktera. Kad se Mojsije molio: »Molim te, pokaži mi slavu svoju!« Gospod ga nije ukorio, već mu je uslišio molitvu...

Upravo greh potamnjuje naš um i slabi naša čula. Kad se greh očisti iz našeg srca, svetlost poznania slave Božje u licu Isusa Hrista rasvetljava Njegovu Reč, odrazava se sa lica prirode, i sve potpunje i potpunje otkriva Boga kao Onog koji je »milostiv, žalostiv, spor na gnev, obilan milosrđem i istinom«. (2. Mojsijeva 34,6)

U Njegovoj svetlosti videćemo svetlost, sve dok um i srce i duša ne budu preobraženi u obličje Niegove svetosti.

Onima koji se tako hvatalju za božanska obećanja Božje Reči na raspolaganju stoje prekrasne mogućnosti. Pred njima se pružaju beskrajna polja istine, neiscrpni izvori sile. Slavne istine treba da se otkriju. Prednosti i dužnosti za koje nisu ni pomislili da se nalaze u Bibliji, sada se pokazuju. Svi koji hode putem ponizne poslušnosti, ispunjavajući Njegove namere, upoznavaće sve bolie i bolje Božja proročanstva...

Dragocena vera, nadahnuta Bogom, donosi snagu i ple-menitost karakteru. Kad se razmišlja o Njegovoj dobroti, Njegovoj milosti, i Njegovoj ljubavi, sve jasnije i jasnije postaje poznanje istine; uzvišenija i svjetija, čežnja za svetošću srca i jasnoćom misli. Duša koja boravi u čistoj atmosferi svetih misli preobražava se razgovarajući sa Bogom u toku proučavania Njegove Reči. Istina je tako prostrana, tako dalekosežna, tako duboka, tako široka, da čovek sebe jednostavno gubi iz vida. Srce je omekšano i pokoreno, u njega se useljava skromnost, ljubaznost i ljubav. A prirodne sposobnosti se povećavaju svetom poslušnošću. [338]

Ispunjeni smo hvalom, 29. novembar

»Blagosiljam Gospoda u svako doba, hvala je njegova svagda u ustima mojima.« Psalam 34,1.

Bilo bi dobro za nas da svakoga dana provedemo po jedan sat u razmišljanju o Hristovom životu. Trebalo bi da ga razmatramo tačku po tačku, i da dozvolimo svojoj mašti da shvati svaki prizor, naročito one završne. I dok se tako budemo bavili Njegovom velikom žrtvom za nas, naše poverenje u Njega će se učvrstiti, naša ljubav ojačati, a mi ćemo biti obilnije nadahnuti Njegovim duhom...

Dok se družimo, možemo da budemo jedni drugima na blagoslov. Ako smo Hristovi, naše najlepše misli će se baviti Njime. Mi ćemo uživati da razgovaramo o Njemu; i kad budemo međusobno razgovarali o Njegovoj ljubavi, naša srca će omekšati pod božanskim uticajem. Posmatrajući lepotu Njegovog karaktera, mi ćemo se »preobraziti u to isto obličje iz slave u slavu«. (2. Korinćanima 3,18)

Gospod Isus... vas voli. Ako sumnjate u Njegovu ljubav, pogledajte na Golgotu. Svetlost koja se odražava sa krsta pokazuje vam veličinu te ljubavi koju nijedan jezik ne može da opiše...

Milost Božja vas okružuje u svakom trenutku; i bilo bi vam korisno da razmislite odakle i kako vam dolaze blagoslovi svakog dana. Neka dragoceni Božji blagoslovi probude u vama zahvalnost. Vi niste u stanju da izbrojite Božje blagoslove, stalnu dobrotu koja vam se pokazuje, jer su oni tako brojni kao osvežavajuće kapi kiše. Oblaci milosti lebde iznad vas, spremni da se izliju na vas. Ako budete cenili dragoceni dar spasenja, bićete svesni i svakodnevnog osveženja, Isusove zaštite i Njegove ljubavi, i bićete vođeni putem mira...

Gledajte Njega, očima vere, kako se nad vama saginje sa ljubavlju... On želi da živite u Njegovom prisustvu; da imate večni život i venac slave. [339]

Postajemo slični Njemu, 30. novembar

»Oče, hoću da i oni koje si mi dao budu sa mnom gde sam ja; da vide slavu moju koju si mi dao, jer si imao ljubav k meni pre postanja sveta.« Jovan 17,24.

U svom radu mi se susrećemo sa mnogim obeshrabrenjima. Ali, mi nećemo dobiti ni delić snage baveći se obeshrabrenjima. Gledanjem se menjamo. Dok u veri gledamo Isusa, Njegovo obličje nam se urezuje u srce. Naš karakter se preobražava.

Ima mnogo onih koji, suviše se baveći teorijom, gube iz vida živu snagu Spasiteljevog primera. Oni gube iz vida Njega kao skromnog, požrtvovnog radnika. Njima je neophodno da gledaju Isusa. Nama je svakoga dana neophodno novo otkrivenje Njegove prisutnosti.

Dok tako razaznajemo savršenstvo Spasiteljevog karaktera, želimo da se potpuno preobrazimo, da se obnovimo u obličje Njegove neporočnosti. Što više budemo znali o Bogu, to će uzvišeniji biti naš ideal karaktera i ozbiljnija naša čežnja da odražavamo Njegov lik. Božanski element se sjedinjuje sa ljudskim kad duša seže za Bogom.

Kad se neko upozna sa istorijom Otkupitelja, otkriva u sebi ozbiljne nedostatke... On poprima izgled, duh, svog ljubljenog Učitelja... Mi počinjemo da imitiramo Isusov život ne tako što skrećemo svoj pogled sa Njega, već razgovarajući o Njemu, baveći se Njegovim savršenstvom, tradeći se da oplemenimo svoj ukus i uzdignemo karakter, pokušavajući, u veri i u ljubavi, ozbiljnim, istrajnim naporima, da se približimo savršenom Uzoru. Prikupljajući znanje o Isusu — Njegovim rečima, Njegovim običajima, Njegovim poukama i savetima — mi prisvajamo vrline karaktera koji smo tako pažljivo proučavali, i postajemo nadahnuti duhom kome smo se toliko divili. Isus nam postaje kao »Zastavnik izmedu deset tisuća« i »sav ljubak«. (Pesma nad pesmama 5,10.16) [340]

decembar—MI PRIMAMO SVOJE NASLEDSTVO

Sada je vreme zapečaćenia, 1. decembar

»Ne kvarite ni zemlje, ni mora, ni drveta, dokle ne zapečatim sluge Boga našega na čelima njihovim.« Otkrivenje 7,3.

Sotona se sada u ovo vreme zapečaćenja služi svim sred-stvima da bi misli Božjeg naroda odvratio od sadašnje istine i da bi ga pokolebao. Videla sam prekrivač koji je Bog navukao preko svog naroda da bi ga zaštitio u vreme nevolje; i svaka duša koja se odlučila za istinu, koja je imala čisto srce, trebalo je da bude pokrivena prekrivačem Svemoćnog. Sotona je to znao, i on je pokrenuo moćnu silu da što je moguće viče ljudi pokoleba, da uništi njihovo poverenje u istinu... Videla sam da je sotona bio na poslu... da skrene, prevari i odvuče Božji narod, upravo sada, u vreme zapečaćenja. Videla sam neke koji nisu stajali čvrsto uz sadašnju istinu. Njihova kolena su drhtala, njihove noge su se klizale, jer nisu bili čvrsto ukorenjeni u istini...

Sotona je primenjivao sve svoje veštine da ih zadrži na mestu na kome su se nalazili, sve dok se ne završi zapečaćenje, sve dok se prekrivač ne navuče preko Božjeg naroda, i dok oni ne ostanu bez zaklona od razgorelog Božjeg gneva, u toku poslednjih sedam zala.

Mi smo izvedeni iz tame sveta u Božju čudesnu svetlost. Ako poprimimo Božji lik, ako naše duše budu očišćene od svake moraine prljavštine, Božji pečat će biti stavljen na naša čela, i mi ćemo biti spremni za završne prizore istorije ovog sveta. Ali, mi nemamo vremena za gubljenje. Što više proučavamo Hristov život, spremni da primimo pouku, to ćemo postajati sve sličniji Hristu.

Vreme zapečaćenja je veoma kratko, i uskoro će se završiti. Sada je vreme, dok još četiri anđela zadržavaju četiri vetra, da svoj poziv i izbor utvrdimo. [341]

Tražite Gospoda dok se može naći, 2. decembar

»Tražite Gospoda dok se može naći, prizivajte ga dokle je blizu.« Isaija 55,6.

Dolazi vreme kad će biti suviše kasno da tražimo Gospoda, i ja se pitam kako ćemo se osećati kad se vreme milosti bude završilo, kad se bude dovršilo celo naše životno delo! S kakvim osećanjima ćemo razmišljati o prošlosti? Hoćemo li tada poželeti da su naši napori da služimo Bogu bili ozbiljniji? Hoćemo li želeti da smo živeli u većem skladu sa Božjom otkrivenom voljom? Hoćemo li tada biti ubrojeni među verne sluge? Šta će biti ako upravo u tom trenutku budemo čuli Hristov glas kako govori: »Svrši se« ? ...

Uzimajući u obzir svečane odgovomosti koje počivaju na nama, razmišljajmo o budućnosti, da shvatimo ono što moramo shvatiti da bismo se mogli suočiti s njome... Na svečanom skupu u poslednji dan, a celi svemir će slušati, biće pročitan razlog zbog kojeg su grešnici osuđeni. Prvi put roditelji će saznati kakav je bio tajni život njihove dece. Deca će videti kolika su zla učinila svojim roditeljima. Tada će biti sveopšte otkrivanje tajni i pobuda srca; jer ono što je sakriveno postaće javno. Oni koji su se ismejavali svečanim istinama o poslednjem sudu, otrezniće se pri susretu sa stvarnošću. Oni koji su prezirali Božju Reč, suočiće se sa Začetnikom nadahnutih proročanstava. Mi ne možemo dozvoliti sebi da živimo bez razmišljanja o danu suda, jer, iako je dugo odlagan, sada je blizu, skoro pred vratima, i žuri se vrlo...

Kada razmišljate o ovim svečanim činjenicama, zar ne shvatate, draga omladino, da se morate okaniti svog sebičnog, grešnog puta — da morate prestati da činite zlo, da morate naučiti da činite dobro? Upravo ćete svojim postupanjem oblikovati svoj karakter za propast ili za sjaj beskrajnih vekova večnosti...

Hoćete li poslušati poziv: »Tražite Gospoda dok se može nači, prizivajte ga dokle je blizu!« [342]

Postanite sinovi Božji, sunaslednici Hristovi, 3. decembar

»Таkо već nisi rob, nego sin; a ako si sin, i naslednik si Božji kroz Isusa Hrista.« Galatima 4,7.

Galati su bili predani obožavanju idola, ali, kad im je apostol propovedio Jevanđelje, radovali su se vesti koja im je obećavala slobodu od tiranije greha. Pavle i njegovi saradnici propovedali su nauku o opravdanju verom u Hristovu posredničku žrtvu. Oni su predstavljali Hrista kao Onog koji je, videći bespomoćnost grešnog roda, došao da otkupi ljude i žene, živeći životom poslušnosti Božjem zakonu, plaćajući cenu neposlušnosti. I u svetlosti krsta, mnogi koji nikad ranije nisu čuli za pravog Boga, sada su počinjali da shvataju veličinu Očeve ljubavi. Tako su Galati bili poučeni osnovnim istinama o Bogu Ocu i Gospodu našemu Isusu Hristu koji »dade sebe za grehe naše, da nas izbavi od sadašnjega sveta zloga, po volji Boga i Oca našega.« (Galatima 1,4) »Kroz čuvenje vere« (Galatima 3,2) oni su primili Duha Božjega i postali »sinovi Božji verom u Hrista Isusa«. (Galatima 3,26)

Pavlov način života dok je bio među Galatima bio je takav da je kasnije mogao da kaže: »Budite kao i ja što sam!« (Galatima 4,12) Njegove usne su bile dotaknute živim ugljem sa oltara, i on je bio sposoban da se uzdigne iznad telesnih slabosti, i da predstavi Isusa kao jedinu nadu grešnika. Oni koji su ga slušali znali su da je bio sa Isusom. Ispunjen snagom sa visine, bio je u stanju da duhovno upoređuje sa duhovnim, i da ruši sotonine tvrđave. Srca su se lomila dok je objavljivao Božju ljubav, koja se otkrila u žrtvi Božieg jedinorodnog Sina, i mnogi su bili navedeni da pitaju: Šta da činim da bih se spasao?... Krst nas dovodi bliže Bogu, miri nas s Njime. Sa dubokim osećanjem očinske ljubavi, Gospod gleda patnje koje je Njegov Sin izdržao da spase ljudski rod od večne smrti i prihvata nas u Ljubljenome. [343]

Budite kao drvo usađeno kraj potoka, 4. decembar

»On je kao drvo usađeno kraj potoka, koje rod svoj donosi u svoje vreme, i kojemu list ne vene: što god radi, u svemu napreduje.« Psalam 1,3.

Opasnosti prete na svakom putu, i onaj koji izađe kao pobednik zaista će moći da peva pobedničku pesmu u Božjem Gradu. Neki imaju neke prenaglašene karakteme osobine, koje se stalno moraju suzbijati. Ako se budu držale pod kontrolom Božjeg Duha, ove osobine mogu biti na blagoslov, ali, ako to ne bude slučaj, one će se pokazati kao prokletstvo. Ako oni koji sada jašu na talasu populamosti ne dobiju vrtoglavicu, biće to pravo čudo Božje milosti. Ako se budu oslanjali na svoju mudrost, kao što su to nmogi u njihovom položaju već učinili, njihova će se mudrost pokazati kao ludost. Ali, ako budu sebe nesebično predali Gospodnjem delu, nikada ni najmanje ne odstupajući od načela, Gospod će ih obuhvatiti svojom večnom rukom i biće im moćan pomoćnik...

Ovo je opasno vreme za svakog čoveka koji ima talante dostojne da se upotrebe u Božjem delu; jer takvim ljudima sotona stalno podmeće svoja iskušenja, uvek se trudeći da ih ispuni ohološću i ambicioznošću. Kad bi ih Bog posle toga ipak upotrebio, vrlo često bi se događalo da takvi postanu samostalni i sami sebi dovoljni, misleći da su sposobni da stoje sami...

Molitva i napor, napor i molitva, to će biti vaš posao u životu. Morate se moliti kao da se uspešnost i hvala mogu pripisati samo Bogu, i raditi kao da sve dužnosti počivaju samo na vama. Ako želite snagu, možete je dobiti; ona čeka da je uzmete. Samo verujte u Boga, uhvatite Ga za reč, delujte u veri, i blagoslovi će doći... One koji imaju ponizno, skrušeno srce, puno poverenja, Bog prihvata i uslišava njihove molitve; a kad nam Bog pomaže, sve prepreke će biti savladane... Nebeski blagoslovi, izmoljeni svakodnevnim molitvama, biće kao hleb života duši i pomoći će joj da raste u moralnoj i duhovnoj snazi, kao drvo koje je posađeno kraj potoka. [344]

Budite trezni i budni u molitvama, 5. decembar

»A svemu se kraj približi. Budite, dakle, mudri i trezni u molitvama.« 1. Petrova 4,7.

Preporuka današnjem Izrailju glasi: »A svemu se kraj približi. Budite, dakle, mudri i trezni u molitvama!« »Tako i mladiće savetuj da budu pošteni. A u svemu sam sebe podaji za ugled dobrih dela, u nauci celost, poštenje, reč zdravu, nezazomu, da se posrami onaj koji se protivi, ne imajući ništa zlo govoriti za nas. Sluge da slušaju svoje gospodare, da budu ugodni u svačemu, da ne odgovaraju, da ne kradu, nego u svačemu da pokazuju dobru veru, da nauku Spasitelja našega Boga ukrašuju u svačemu.« (Titu 2,610) Oduprite se neprijatelju; nemojte se dati zavesti njegovim laskavim nagovaranjima ili objašnjenjima. Dužnost je ljudskog oruđa da bude jako, ne u svojoj ograničenoj snazi, već u Gospodnjoj snazi, u sili Njegove moći...

Hristos je rekao: »Jer bez mene ne možete činiti ništa!« (Jovan 15,5) Odluke koje donosite svojom ograničenom snagom pokazaće se prolazne kao tragovi u pesku; ali, ako se budete molili iskreno, pokoravajući sebe, telo i duh i dušu, Bogu; tada ćete se obući u sve oružje Božje, tada ćete otvoriti svoju dušu Hristovoj pravednosti, a samo ona — Hristova uračunata pravednost — može vas osposobiti da se oduprete sotoninim nasrtajima. Dužnost je svake duše da se odupre neprijatelju u sili i moći Gospoda Isusa Hrista, a imamo obećanje da će tada đavo pobeći od nas. Ali, neka svi shvate da se nalaze u opasnosti, i da nema sigurnog izlaza, osim da prihvate uslove koje Biblija postavlja. Gospod kaže: »Približite se Bogu!« (Jakov 4,8) Kako? — Tajnim, ozbiljnim ispitivanjem svog srca; detinjskim, srdačnim, poniznim oslanjanjem na Boga, objavljivanjem svojih slabosti Isusu; i priznavanjem svojih greha. Tako se možete približiti Bogu, i On će se približiti vama. [345]

Živite pravedno i pobožno, 6. decembar

»Da pošteno, pravedno i pobožno poživimo na ovom svetu, čekajući blažena nada i javljanje slave velikoga Boga i Spasitelja našega Isusa Hrista.« Titu 2,12.13.

O, kada bi naša srca bila pod dubokim utiskom potrebe da živimo svetim životom, tako da i svet po nama može da vidi da smo bili sa Isusom i da smo učili od Njega. Vrednost hrišćanina ne zavisi od sjajnih talenata, ugleda porodice, divnih sposobnosti, već od čistog srca — srca koje, očišćeno i pretopljeno, odražava lik Božanstva. Upravo prisutnost Onog koji je za nas dao svoj život čini dušu prekrasnom... Samo su ljudi molitve i ljudi sile...

Nemojte dozvoliti da vam sitnice zaokupljaju vreme i pažnju. Neka se vaš um bavi slavnim temama Božje Reči. Proučavanje tih tema daće vam snagu koja će vas provesti kroz nevolje i teškoće poslednjih dana, i dovesti vas tamo gde ćete hoditi sa Hristom u belini, jer ste dostojni. Božja Reč, kada se proučava i sluša, postaje nam duhovni vodič i učitelj, uz čiju pomoć se i najstrašniji oblici zla u nama mogu pokoriti disciplini Božjeg zakona. Kad bi učenja Božje Rečič imala vrhunski uticaj u našem životu, kad bi um i srce bili stavljeni pod njihovu obuzdavajuću vlast, zla koja sada postoje u crkvama i porodicama ne bi u njima više nalazila mesta. Tada bi se na obraćene domove izlili najčistiji blagoslovi, pa bi se iz njih širili uticaji koji bi Božji narod učinili silom na strani istine...

Sada je vreme da stražimo i da se molimo, da odbacimo svako popuštanje svojim zlim sklonostima, da odbacimo svaku oholost, svaku sebičnost. Dragocene trenutke koje mnogi i više nego isprazno troše treba provoditi u razmišljanju i molitvi...

Na svoj dan krunisanja, Hristos neće kao svoje priznati one koji imaju bilo kakvu manu, mrštinu ili takvo što. Ali, svojim vernima će darovati krune neumrle slave. [346]

Budite bez mane, 7. decembar

»I u njihovim ustima ne nađe se prevare, jer su bez mane pred prestolom Božjim.« Otkrivenje 14,5.

Greh je strašan. Njime je pomračena moralna lepota velikog mnoštva anđela. On je ušao u naš svet, i skoro izbrisao Božji moralni lik u čoveku. Ali, u svojoj velikoj ljubavi, Bog je pronašao put da se čovek vrati na položaj koji je izgubio kad se pokorio kušaču. Hristos je došao da stane na čelo čovečanstva, da našeg dobra radi izgradi savršen karakter... da svima »koji ga primiše da vlast da postanu sinovi Božji«. (Jovan 1,12)

Šta Bog zahteva od svog krvlju stečenog nasledstva? — Posvećenje celog bića — čistotu sličnu Hristovoj čistoti, sa-vršeno pokoravanje Božjoj volji... U sveti grad neće ući ništa pogano, i što čini laž...

Mi možemo pokazati sličnost našem božanskom Gospodu. Možemo upoznati nauku duhovnog života. Možemo proslaviti našeg Stvoritelja...

Više nego što može da dosegne ijedna ljudska misao stoji Božji ideal za Njegovu decu. On želi da naš um bude bistar, naš temperament prijatan, naša ljubav slobodna. Tada će mir koji prevazilazi svaki razum poteći od nas da odnese blagoslov svima sa kojima se družimo. Atmosfera koja okružuje našu dušu biće osvežavajuća...

Mnogi se drže istine samo vrhovima prstiju. Dragoceno vreme koje bi trebalo provoditi u razgovoru o Spasiteljevoj spasonosnoj sili, mnogi provode prenoseći zle glasine. Ako ne budu učinili odlučne promene, naćiće se laki. Ukoliko ne postignu potpuni preobražaj karaktera, nikad neće ući u Nebo... Stvarno obraćen čovek nema nikakve sklonosti da razmišlja ili da govori o pogreškama drugih. Njegove usne su posvećene, i kao Božji svedok on svedoči da je Hristova milost preobrazila njegovo srce... U Nebo će ući samo oni koji su pobedili iskušenje da razmišljaju o zlu i govore o zlu. [347]

Verom pobedite svet, 8. decembar

»Jer svaki koji je rođen od Boga pobeđuje svet, i vera je naša ova pobeda koja pobedi svet.« 1. Jovanova 5,4.

Danas sotona dolazi sa istim iskušenjima sa kojima je dolazio Hristu, nudeći nam carstva ovoga sveta u zamenu za naše podložništvo. Ali, nad onim koji gleda na Isusa kao na Začetnika i Svršitelja našeg spasenja, sotonina kušanja nemaju vlasti. On ne može da navede na greh one koji su verom prihvatili zasluge Onoga koji je bio kušan u svemu kao i mi, osim greha.

»Jer Bogu tako omile svet da je i Sina svojega jedinorod-noga dao da nijedan koji ga veruje ne pogine nego da ima život večni.« (Jovan 3,16) Onaj koji se pokaje za svoje grehe i prihvati dar života od Sina Božjega, ne može biti nadvladan. Hvatajući se verom za božansku prirodu, on postaje dete Božje. On se moli, on veruje. Kada dođe u iskušenje i u nevolju, on se hvata za snagu koju nam je Hristos dao svojom smrću, i pobeđuje Njegovom milošću. Ovo je istina koju svaki grešnik mora da shvati! On mora da se pokaje za svoje grehe, mora da veruje u Hristovu silu, mora da prihvati tu silu da ga spase i čuva od greha.

Hrišćanin ne sme da zadrži svoje grešne običaje niti da gaji mane u svom karakteru; on mora da se obnovi duhom uma svojega po božanskom uzoru. Bez obzira na prirodu vaših nedostataka, Gospodnji Duh će vam pomoći da ih prepoznate, i daće vam milost kojom ćete ih pobediti. Zaslugama Hristove krvi i vi možete biti pobednici, i više nego pobednici...

Istina mora da prodre u dušu, i tek će tada dovesti do posvećenja karaktera. Ona će oplemeniti i uzdići život, i pri-premiti vas da uđete u stanove koje je Isus otišao da pripremi onima koji Ga ljube.

Nebo nam je vrednije od svega, i ako izgubimo Nebo, izgubili smo sve. [348]

I Njegova plata s Njime, 9. decembar

»Evo ću doći skoro i plata moja sa mnom, da dam svakome po delima njegovim.« Otkrivenje 22,12.

Naše delo ovde uskoro treba da se dovrši, i da svaki čovek dobije nagradu u skladu sa svojim radom. Meni je bila pokazana nagrada vernih, neumrlo nasledstvo, a videla sam da oni koji su najviše pretrpeli istine radi neće smatrati svoje teškoće velikim, već će misliti da su jeftino zadobili Nebo.

Svaki dan nosi svoj teret izveštaja o neispunjenim du-žnostima, o nemamosti, o sebičnosti, o zavođenjima, o pre-varama, o nadmudrivanjima. Kakvo li se mnoštvo zlih dela nakupilo za konačni sud! Kad Hristos bude došao... kakvo će otkrivenje biti učinjeno!

Svako dobro i svako zlo delo, i njihov uticaj na druge, istražiće Onaj koji ispituje srca, Onaj kome su otkrivene sve tajne. A nagrada će biti u skladu sa pobudom koja se krila iza dela.

Hristov dolazak je blizu i žuri se vrlo. Vreme za rad je kratko, a ljudi i žene propadaju... Nas mora obuzeti Božja sila, koja će nas obratiti, tako da možemo shvatiti potrebe sveta koji propada. Osnovna misao moje poruke vama glasi: Pripremite se, pripremite se da sretnete Gospoda! Očistite svoje žiške, i neka svetlost istine obasja puteljke i ograde. Svet mora dobiti opomenu da se približava kraj svega...

Nama je neophodna prisutnost Svetoga Duha Božjega, da bi naša srca mogla biti omekšana, tako da ne unosimo duh grubosti u svoje delo. Molim se da Sveti Duh potpuno zauzme naše srce. Ponašajmo se kao Božja deca koja od Njega traže savet, koja su spremna da ostvare Njegove planove kad god im se otkriju. Bog će se proslaviti preko takvog naroda, a oni koji budu videli našu revnost, uzviknuće: Amin! Amin! [349]

Budimo čvrsti i spremni, 10. decembar

»Opominji se, dakle, kako si primio i kako si čuo, i drži i pokaj se. Ako li ne uzastražiš, doći ću na tebe kao lupež, i nećeš čuti u koji ću čas doći na tebe.« Otkrivenje 3,3.

»Opominji se, dakle, kako si primio i kako si čuo, i drži i pokaj se!« Oni koji su se nanovo rodili sećaju se sa kakvom su radošću i veseljem primili svetlost sa Neba, i kako su bili željni da svakome govore o svojoj sreći...

»Drži se!« To ne znači da se čvrsto držiš svojih greha, već da se čvrsto držiš utehe, vere, nade, koju ti je Bog dao u svojoj Reči. Nikada se nemoj obeshrabriti. Obeshrabreni ljudi nisu u stanju da bilo šta korisno učine. Sotona se trudi da te obeshrabri, govoreći ti da nema koristi od služenja Gospodu, da se ne isplati, i da je isto tako dobro odavati se uživanjima i zadovoljstvima ovog sveta. Ali, »kakva je korist čoveku ako zadobije sav svet, a duši svojoj nauči« ? (Marko 8,36) Vi možete imati svetovna zadovoljstva na račun budućeg sveta, ali, možete li sebi dozvoliti da platite takvu cenu? Mi se moramo držati čvrsto i živeti po celoj svetlosti koju smo primili sa Neba. Zašto? — Zato što Bog želi da shvatimo večnu istinu i da delujemo kao Njegova ruka pomoćnica, prenoseći svetlost onima koji se još nisu upoznali sa ljubavlju koju On gaji prema njima. Kad ste se predali Hristu, dali ste zavet u prisutnosti Oca, i Sina, i Svetoga Duha — trojice velikih Dostojanstvenika Neba. Čvrsto se držite tog zaveta...

Neprijatelj nikad ne može oteti iz Hristove ruke onog koji se jednostavno uzda u Njegova obećanja. Ako se duša uzda i radi poslušno, um je otvoren delovanju Božjega Duha, i božanska svetlost ga obasjava, prosvetljujući razum. Kakve li prednosti imamo u Isusu Hristu!

Mi moramo budno stražiti, očekujući Gospodnji dolazak... Svaki trenutak se mora verno upotrebiti. »Ali koji pretrpi do kraja« biće spasen. (Matej 24,13) [350]

Svetim življenjem ubrzavamo Hristov dolazak, 11. decembar

»Kakvima vama treba biti u svetom življenju i pobožnosti, čekajući i želeći da bude skorije dolazak Božjega dana?« 2. Petrova 3,11.12.

Mnogi koji tvrde da očekuju skori Hristov dolazak uklopili su se u ovaj svet i iskrenije se trude da steknu odobravanje onih oko sebe nego Božje odobravanje...

Mnogi od ovih hrišćana po imenu odevaju se, govore i postupaju kao i svet, i jedino po čemu bi se mogli prepoznati je ime koje nose. Iako govore da očekuju Hrista, njihovi razgovori se ne bave nebeskim temama, već onim što je na svetu.

»Kakvima vama treba biti u svetom življenju i pobožnosti« ako zaista čekate i želite »da bude skorije dolazak Božjega dana« ? (2. Petrova 3,11.12)

Put koji vodi prema Nebu je neravan. Tenje i korov za-ustavljaju putnike, ali, mi radosno možemo putovati tom neravnom stazom, jer znamo da je Isus, Car slave, propešačio njome pre nas. Mi se možemo radovati što idemo Njegovim stopama, što možemo učestvovati u Njegovim patnjama, da bismo konačno učestvovali i u Njegovoj slavi.

Šta ako kritike počnu da se gomilaju oko mene, čak i od onih koji tvrde da očekuju Gospoda?... Hoću li se tužiti, iako je Isus podnosio prezir i ruganje svog sopstvenog naroda?... Ne, neću se tužiti; radije ću se radovati i biti neizmerno srećan što sam se našao dostojan da patim Hrista radi, da bih mogao da očekujem nagradu na Nebu. Samo mi dajte nasledstvo slave, i to će mi biti dovoljno...

Trudimo se da budemo slični Hristu u svakom smislu te reči, i neka naše odevanje, razgovori i dela svedoče da u nama živi Hristos, nad slave, i da očekujemo blaženu nadu i slavno javljanje Isusa... Moja ljubav, moji interesi, moje blago, sve moje, nalazi se u tom blistavom svetu koji će doći. Čeznem da vidim Cara u svoj Njegovoj lepoti. [351]

On dolazi kao zaštitnik i branilac svog naroda, 12. decembar

»A kamo li Bog neće odbraniti izabrane svoje koji ga mole dan i noć.« Luka 18,7.

Ovo vreme, kad velika svetlost sija iz Božje Reči, čineći da su mračne tajne jasne kao dan, ovo je vreme dan milosti, nade, radosti i obećanja svima koji su blagosloveni njome, svima koji će otvoriti svoj um i svoje srce blistavim zracima Sunca pravednosti...

Ima marljivih istraživača Reči proroštva u svim krajevima sveta, koji dobijaju sve više i više svetlosti na temelju proučavanja Pisma. To se odnosi na sve narode, sva plemena, sve ljude. Ti će odbaciti najteže zablude i zauzeti mesto onih koji su uživali prednosti i imali prilike, ali ih nisu cenili... Mi sada pravimo svoj izbor, i uskoro ćemo razaznavati razliku izmedu onih koji služe Bogu i onih koji Mu ne služe...

S vremena na vreme Gospod je objavljivao svoj način rada... I kad se kriza pojavila, On se otkrivao, i sprečavao ispunjavanje sotoninih planova. On je često dozvoljavao da se stanje u narodima, u porodicama, među pojedincima, pretvori u krizu kako bi Njegovo mešanje postalo očiglednije. I tako je obznanjivao činjenicu da postoji Bog u Izrailju koji podržava i brani svoj narod.

Kad odbacivanje Gospodnjeg zakona postane skoro sve-opšte kad Njegov narod bude pritisnut nevoljama od svojih bližnjih, Bog će se umešati. Vatrene molitve Njegovog naroda biće uslišene, jer je Njemu ugodno da Ga Njegov narod traži svim svojim srcem, da se oslanja na Njega kao na svog Izbavitelja. On je bio zamoljen da to učini za svoj narod... Obećanje elasi: »Kažem vam da će ih odbraniti brzo!« (Luka 18,8) [352]

On će nam biti utočište, 13. decembar

»Jer bi me sakrio u kolibi svojoj u zlo doba, sklonio bi me pod krov šatora svojega, na kamenu goru popeo bi me.« Psalam 27,5.

Iskreni, verni hrišćanin gaji radost i nadu o kojoj pripadnici sveta ništa ne znaju. Za njih je to tajna. Hrišćaninova nada je velika u svojoj neumrlosti i puna slave. Ona prodire i iza zavese, i predstavlja lenger duše, siguran i čvrst. I kad se oluja Božjeg gneva bude sručila na bezbožne, ova nada neće izneveriti, i hrišćani će biti zaštićeni kao da se nalaze usred kuće Božje.

Teška vremena su pred nama; Božji sudovi dolaze na naš svet. Narodi na Zemlji će zadrhtati. Biće nevolja i teškoća na sve strane; ljudska srca će zastajati od straha. A što ćemo mi raditi tog dana? Iako će se Zemlja tresti kao pijan čovek, i biti uklonjena sa svog mesta kao koliba, ako se budemo pouzdali u Boga, On će nas izbaviti. »Koji živi u zaklonu Višnjega, u senu Svemogućega počiva.« (Psalam 90,1) »Jer si ti, Gospode, pouzdanje moje. Višnjega si izabrao sebi za utočište. Neće te zlo zadesiti...Jer anđelima svojim zapoveda za tebe da te čuvaju na svim putovima tvojim.« (Psalam 91,9.10.11)

Hristos vidi završetak sukoba. Bitka postaje sve oštrija i oštrija. Uskoro će doći Onaj na čijoj je strani pravo i uzeti sebi sve što je na Zemlji. Sva zbrka u našem svetu, sve nasilje i svi zločini, sve je to samo ispunjenje Hristovih reči. Sve su to znaci blizine Njegovog dolaska. Na dan svog dolaska Hristos će sačuvati one koji su išli za Njime koji je Put, Istina i Život. On se zavetovao da bude njihovo utočište. On im kaže: Uđi u siguran zaklon za neko vreme, skloni se malo dok ne očistim Zemlju od njenog bezakonja! [353]

Vreme milosti brzo dolazi kraju, 14. decembar

»Ко čini nepravdu, neka još čini nepravdu; i ko je pogan, neka se još pogani; i ko je pravedan, neka još čini pravdu; i ko je svet, neka se još sveti.« Otkrivenje 22,11.

Svi koji žele da njihova imena ostanu zapisana u knjizi života, treba sada, u toku nekoliko preostalih dana vremena milosti, da muče duše svoje pred Bogom, plačući zbog greha i iskreno se kajući. Mora doći do dubokog, vernog ispitivanja srca. Nemaran, bezbrižan duh, koji je obuzeo mnoge među onima koji sebe smatraju hrišćanima, mora se odbaciti. Sve one koji žele da suzbiju zle sklonosti, koje se bore za prevlast, čeka ozbiljna bitka. Delo pripreme je pojedinačno delo. Mi se ne spasavamo u grupama. Neporočnost i posvećenost jednog neće nadoknaditi nedostatak tih osobina kod drugog... Svaki pojedinac će morati da prođe kroz probu i nađe se bez mane, mrštine ili takvoga čega.

Svečani su prizori povezani sa završnim delom službe pomirenja. Ogromni su interesi uključeni u nju. Suđenje se sada odvija u nebeskoj svetinji... U strašnoj Božjoj prisutnosti naši će životi biti uzeti u razmatranje...

Kad se bude završio istražni sud, biće odlučena sudbina svih, ili za život ili za smrt. Vreme milosti će se završiti kratko vreme pre pojavljivanja našeg Gospoda na oblacima nebeskim... U teškom će se položaju naći oni koji su se, umorni od straženja, okrenuli privlačnostima sveta. Dok je poslovni čovek obuzet svojom trkom za dobicima, dok ljubitelj uživanja traži svoje zadovoljstvo, dok kćerka mode sređuje svoje ukrase — možda će baš u tom trenutku Sudija cele Zemlje proglasiti presudu: »Izmeren si na merilima i našao si se lak!« (Danilo 5,27)

Tiho, nezapaženo kao lopov u pola noći, doći će odlučujući trenutak kojim će biti označena sudbina svakog čoveka, trenutak kada će konačno biti povučena milostiva ponuda grešnom čoveku. »Stražite, dakle...da ne dode iznenada i da vas ne nađe a vi spavate!« (Marko 13,35.36) [354]

On nas poziva na svadbenu večeru, 15. decembar

»Blago onima koji su pozvani na večeru svadbe Jagnjetove.« Otkrivenje 19,9.

Pokazujući im svoju milost i obilno milosrđe Gospod Isus stavlja na probu delotvornost svog uticaja na ljudska srca. I On uspeva da postigne tako zadivljujuće promene da sotona, iako je pun pobedonosnog hvalisanja, iako je ujedinio protiv Boga i Zakona Njegove vladavine sve sile zla, stoji bespomoćno, svestan da su to sad postale tvrđave koje ne može da osvoji ni svim svojim lukavstvima i prevarama. Ona mu predstavljaju neshvatljive tajne. Božji anđeli, serafimi i heruvimi, sile određene da sarađuju sa ljudskim oruđima, posmatraju zadivljeno i radosno kako ljudi, nekad deca gneva, uz pomoć Hristovog uticaja, razvijaju karakter po božanskom uzoru, postaju Božji sinovi i kćeri, dobijaju važnu ulogu u poslovima i zadovoljstvima Neba.

Svojoj Crkvi Hristos je pružio široke mogućnosti, tako da sada može da očekuje da će primiti obilan dohodak slave sa svog povraćenog, otkupljenog poseda. Crkva, snabdevena Hristovom pravednošću, Njegova je riznica, u kojoj bogatstva Njegove milosti, Njegove ljubavi, Njegovpg milosrđa, treba da se pojave u potpunoj i konačnoj raskoši. Izjava u Njegovoj posredničkoj molitvi, da je Očeva ljubav prema nama isto tako velika kao i ljubav prema Njemu, jedinorodnom Sinu, i da i mi treba da budemo s Njim tamo gde je On, zauvek sjedinjeni sa Hristom i sa Ocem, izaziva divljenje svih nebeskih vojski, i njihovu veliku radost. Dar Njegovog Svetog Duha, bogat, potpun, i obilan, treba Njegovoj Crkvi da bude kao ognjeni zid koji je okružuje, protiv kojeg postaju nemoćne sve paklene sile. Gledajući besprekomu čistotu i neokaljano savršenstvo svog naroda, Hristos ga prihvata kao nagradu za sva svoja stradanja, svoja poniženja, i svoju ljubav, kao nadopunu svoje slave — Hristos, veliko središte iz kojega zrači sva slava. »Blago onima koji su pozvani na večeru svadbe Jagnjetove.« [355]

Hristos će doći sa silom i slavom velikom, 16. decembar

»A kada dođe Sin čovečji u slavi svojoj i svi sveti anđeli s njime, onda će sesti na presto slave svoje.« Matej 25,31.

Nijedan ljudski jezik ne može da opiše prizore drugog dolaska Sina čovečjeg na oblacima nebeskim... On će doći odeven u odeću svetlosti, koju je nosio od večnih vremena. Anđeli će doći s Njime. Deset hiljada puta deset hiljada pratiće Ga na tom putu. Čuće se glas trube, koji poziva zaspale mrtve iz njihovih grobova. Hristov glas će prodreti u grobove, probiti uši umrlih, »i svi koji su u grobovima... izaći će.« (Jovan 5,28.29)

Hristos dolazi sa silom i slavom velikom. On dolazi u svojoj slavi, i u Očevoj slavi. Sveti anđeli će Mu služiti na Njegovom putu. Dok je ceo svet obavijen tamom, biće svetlosti u svim stanovima svetih. Oni će zapaziti prvu svetlost Njegovog drugog dolaska. Neokaljana svetlost zračiće od Njegove slave, i Hristu, Otkupitelju diviće se svi koji su Mu služili. Dok bezbožni budu bežali, Hristovi sledbenici će se radovati Njegovoj prisutnosti.

»Jer kao što munja izlazi od istoka i pokazuje se do zapada, takav će biti i dolazak Sina čovečjega.« (Matej 24,27) »I poslaće anđele svoje s veliki glasom trubnim, i sabraće izabrane njegove...« (Matej 24,31)

Tek posle Hristovog dolaska u telu, Njegov narod će moći da primi carstvo... Čovek u svom sadašnjem stanju je smrtan, propadljiv; a carstvo Božje će biti nepropadljivo, večno. Zato čovek u svom sadašnjem stanju ne može da uđe u Božje carstvo. Ali, kad Isus bude došao, On će dodeliti besmrtnost svom narodu; i zatim će ih pozvati da naslede carstvo kojeg su do tada bili samo naslednici. [356]

Verni sa Zemlje biće spaseni, 17. decembar

»I poslaće anđele svoje s velikim glasom trubnim, i sabraće izabrane njegove s četiri vetra, od kraja do kraja nebesa.« Matej 24,31.

U sili Onog koji dolazi pobeđujući i da pobedi, slabi, smrtni čovek može da postigne pobedu.

Lav Judin, tako strašan onima koji odbijaju Njegovu milost, biće Jagnje Božje onima koji su Mu poslušni i verni. Stub od ognja koji najavljuje užas i gnev prestupnicima Božjeg zakona, zalog je svetlosti i milosti i izbavljenja onima koji su držali Njegove zapovesti. Ruka, dovoljno jaka da smrvi buntovnika, biće dovoljno jaka da izbavi vernog. Svi oni koji budu verni biće spaseni. »I poslaće anđele svoje s velikim glasom trubnim, i sabraće izabrane njegove s četiri vetra, od kraja do kraja nebesa.«

Kad se uporedi sa milionima u svetu, Božji narod će biti, kao što je uvek bio, malo stado; ali, ako njegovi pripadnici budu stali uz istinu kao što je bila otkrivena u Božjoj Reči, Bog će biti njihovo utočište. Oni će stajati pod širokim štitom Svemogućeg. Bog je uvek u većini. Kad zvuk poslednje trube bude prodro u tamnicu smrti, i kađ pravednici budu izašli kao pobednici, uzvikujući: »Gde ti je, smrti, žalac? Gde ti je, pakle, pobeda?« (1. Korinćanima 15,55) — stojeći tada sa Bogom, sa Hristom, sa anđelima, sa vernima i istinitima iz svih vekova, Božja deca će biti u velikoj većini...

U svetom viđenju prorok je video konačnu pobedu Božje Crkve ostatka. On piše: »I videh kao stakleno more smešano s ognjem, i one što pobediše... gde stoje na moru staklenome i imaju gusle Božje. I pevahu pesmu Mojsija, sluge Božjega, i pesmu Jagnjetovu, govoreći: Velika su i divna dela tvoja, Gospode Bože Svedržitelju, i pravedni su i istiniti putovi tvoji, Care svetih.« (Otkrivenje 15,2.3) [357]

I mrtvi u Hristu vaskrsnuće najpre, 18. decembar

»Jer će sam Gospod sa zapovešću, s glasom arhanđelovim, i s trubom Božjom, sići s Neba; i mrtvi u Hristu vaskrsnuće najpre.« 1. Solunjanima 4,16.

Životodavac će pozvati svoje otkupljeno vlasništvo pri prvom vaskrsenju, a do tog pobedonosnog časa, kad će odjeknuti poslednja truba i kad će nepregledna vojska izaći na večnu pobedu, svaki zaspali sveti biće držan na sigurnom mestu i čuvan kao skupoceni dragulj, poznat Bogu po imenu. Silom Spasitelja koji je stanovao u njima dok su bili živi, zato što su imali deo u božanskoj prirodi, oni će ustati iz mrtvih.

Hristos je rekao: »Jer ide čas u koji će svi koji su u gro-bovima čuti glas Sina čovečjega, i izići će.« (Jovan 5,28.29) Taj glas će odjeknuti u svim stanovima mrtvih; i svaki sveti koji je zaspao u Isusu, probudiće se i izaći iz svoje tamnice. I tada će nas vrlina karaktera koji smo razvili zahvaljujući Hristovoj pravednosti, sjediniti sa pravom veličinom najvišeg reda.

Pobeda zaspalih svetih biće slavna u to jutro vaskrsenja... Životodavac će ovenčati besmrtnošću sve koji su izašli iz grobova.

Gle, tu stoji vaskrslo mnoštvo. Njihova je poslednja misao bila o smrti i njenom žalcu. Poslednje misli kojima su se bavili bile su misli o grobu, o umiranju, ali sad oni objavljuju: »Gde ti je, smrti, žalac? Gde ti je, grobe, pobeda?« (1. Korinćanima 15,55)... Tu su, i završni potez besmrtnosti je stavljen na njih i sad izlaze da se sretnu sa svojim Gospodom u oblacima... Kolone anđela stoje im sa obe strane... i tada anđeoski hor otpočinje pesmu pobede i anđeli sa obe strane je prihvataju, a otkupljeno mnoštvo se pridružuje kao da je na Zemlji već pevalo tu pesmu, i zaista je pevalo. Oh, kakve li muzike! Nigde nema ni jedne jedine neskladne note. Svaki glas objavljuje: »Dostojno je Jagnje zaklano!« (Otkrivenje 5,12) I On vidi trud duše svoje i zadovoljan je njime. [358]

I tako ćemo svagda s Gospodom biti, 19. decembar

»I potom mi živi koji smo ostali, zajedno s njima bićemo uzeti u oblake na susret Gospodu na Nebo, i tako ćemo svagda s Gospodom biti.« 1. Solunjanima 4,17.

Isus dolazi, ali ne kao prilikom svog prvog dolaska, kao novorođenče u Vitlejemu, ne kao prilikom ulaska u Jerusalim, kad su učenici hvalili Boga velikim glasom i uzvikivali: Osana; već u Očevoj slavi, i u pratnji svih svetih anđela, koji su oko Njega dok silazi na Zemlju. Na celom Nebu neće ostati anđela, biće sve prazno. Nestrpljivi sveti će Ga očekivati i gledati prema nebu, kao i »ljudi Galilejci« kad se uznosio sa Gore maslinske. I tada će oni, samo oni koji su sveti, koji su se potpuno ugledali na Njega kao na svoj krotki Uzor, uzviknuti, puni beskrajne radosti, kad Ga budu videli: »Gle, ovo je Bog naš, njega čekasmo, i spašće nas!« (Isaija 25,9) Oni će se preobraziti »ujedamput, u trenuću oka, u poslednjoj trubi« (1. Korinćanima 15,53), koja budi zaspale svete, poziva ih iz njihovih prašnjavih postelja, odevene u slavnu besmrtnost, da uzviknu: Pobeda! Pobeda nad smrću i grobom! Preobraženi sveti uzeti su zajedno s njima da se sretnu sa Gospodom na oblacima, i da više nikad ne budu odvojeni od Onog koga vole.

Svojim vernim sledbenicima Hristos je bio svakodnevni drug i poznati prijatelj. Oni su živeli u tesnom dodiru, u stalnom zajedništvu sa Bogom. Na njima se pokazala slava Gospodnja. Njih je obasjavala svetlost poznanja slave Božje u licu Isusa Hrista. Sada se raduju nepomračenim zracima sjaja i slave Cara u svom Njegovom veličanstvu. Oni su spremni za zajedništvo Neba, jer je Nebo u njihovim srcima...

Radosni što se približilo njihovo izbavljenje, polaze da dočekaju Ženika, govoreći: »Gle, ovo je Bog naš, njega čekasmo, i spašće nas!« [359]

Svi narodi će se okupiti na sudu, 20. decembar

»I sabraće se pred njim svi narodi, i razlučiće ih između sebe kao pastir što razlučuje ovce od jaraca.« Matej 25,32.

Prizor suda će se odigrati u prisutnosti svih svetova; jer će na tom sudu biti odbranjena čast Božje vladavine, a Njegov zakon će biti uzvišen kao »svet, pravedan i dobar«. (Rimljanima 7,12) Tada će biti odlučen svaki slučaj i svima izrečena presuda. Greh tada neće izgledati privlačan, već će se videti sva njegova beskrajna odvratnost.

»I sabraće se pred njim svi narodi«... Svako delo, malo i veliko, dobiće svoju pravu cenu. Ono što se ovde smatralo beznačajnim, sagledaće se tada kao što jeste. Dve lepte siro-mašne udovice biće priznate. Ponuđena čaša hladne vode, poseta zatvoru, nahranjeni gladni — sve će dobiti svoju na-gradu. A neispunjena dužnost, sebično delo, neće biti zabo-ravljeni. U otvorenoj sudnici oko Božjeg prestola svako delo će izgledati drugačije nego što je izgledalo kad je bilo učinjeno... Tada će se videti da su sebična uživanja i popuštanja sebi učinila da ljudska bića vise zavole uživanja nego Boga... Ali, nije potrebno da iko bude zaveden; a nećemo ni biti ukoliko budemo potpuno stali na Hristovu stranu i sledili Ga i u dobru i u zlu.

Karakter koji sad pokazujemo odlučiće našu večnu sudbinu. Nebo će svoju sreću nalaziti u pokoravanju Božjoj volji, i ako ljudi postanu članovi nebeske porodice, biće to zato što je Nebo već bilo u njima na Zemlji... Pravedni će poneti svaku vrlinu, svaku dragocenu, posvećenu sposobnost u nebeske dvorove, i zameniti Zemlju Nebom. Bog zna koji su verni i istiniti podanici Njegovog carstva na Zemlji, i oni koji budu poštovali Njegovu volju na Zemlji kao što se ona poštuje na Nebu, biće primljeni među pripadnike Njegove nebeske carske porodice. [360]

Primićemo venac života, 21. decembar

»Blago čoveku koji pretrpi napast, jer kada bude kušan primiće venac života, koji Bog obreče onima koji ga ljube.« Jakov 1,12.

Kad Gospod bude prikupljao svoje dragulje; poštene, iskrene i istinite će posmatrati sa uživanjem. Anđeli će im načiniti krune, i na tim krunama, ukrašenim zvezdama, odražavaće se sjaj svetlosti koja zrači sa Božjeg prestola.

Govorite o onome što je na Nebu, govorite o Isusu, o Njegovoj lepoti i slavi, o Njegovoj neumrloj ljubavi prema nama, i neka se vaše srce presipa ljubavlju i zahvalnošću Onome, koji je umro da nas spase. O, pripremite se za susret sa Gospodom svojim u miru. Uskoro će oni koji budu gotovi primiti venac života koji neće uvenuti, i večno se nastaniti u Božjem carstvu, sa Hristom, anđelima i onima koji su bili otkupljeni dragocenom krvlju Isusa Hrista.

Upravo će čekaoci biti ovenčani slavom, čašću, i besmr-tnošću. Nije potrebno da razgovarate... o počastima ovoga sveta, ili o slavi njegovih velikana. Sve je to taština. Neka ih samo takne prst Božji, i uskoro će se vratiti u prah. Ja želim trajnu čast, neumrlu čast, čast koja nikad neće propasti; venac bogatiji od bilo koje krune koja je ikad krasila čelo nekog vladara.

Toga dana otkupljeni će sijati slavom Oca i Njegovog Sina. Nebeski anđeli, uz svoje zlatne harfe, pozdraviće dobrodošlicom Cara i one koji su trofeji Njegove pobede — one koji su se oprali i ubelili u krvi Jagnjetovoj. Odjeknuće pesma pobede, ispunjavajući celo Nebo. Hristos je pobedio. On ulazi u nebeske dvorove praćen otkupljenima, svedocima da Njegova misija patnje i žrtvovanja nije bila uzaludna. [361]

Veliko mnoštvo ulazi u Božji grad, 22. decembar

»I potom videh, i gle, narod mnogi, kojega niko ne može izbrojati, od svakoga kolena i jezika, i naroda i plemena, stajaše pred prestolom, i pred Jagnjetom, obučen u haljine bele, i palme u rukama njihovim.« Otkrivenje 7,9.

Među zemaljskim stanovnicima, rasejanima po svim ze-mljama, ima i onih koji nisu priklonili kolena svoja pred Valom. Kao i zvezde nebeske, koje se pojavljuju samo noću, ti verni će zasjati kad mrak bude pokrio zemlju i tama narode. U neznabožačkoj Africi, u katoličkim zemljama Evrope i Južne Amerike, u Kini, Indiji, na morskim ostrvima, i u svim mračnim uglovima Zemlje Bog u rezervi ima mnoštvo svojih izabranih koji će zasijati u tami, otkrivajući jasno otpalom svetu preobražavajuću silu poslušnosti Njegovom zakonu. Već se i sad oni pojavljuju u svakom narodu, svakom jeziku i plemenu; i u času najdubljeg otpada, kad sotona bude ulagao svoje najveće napore da navede »sve, male i velike, bogate i siromašne, slobodnjake i robove« (Otkrivenje 13,16), da prime, pod pretnjom smrtne kazne, znak vernosti lažnom danu odmora, ovi verni, »pravi i celi, deca Božja bez mane« , zasjaće »kao videla na svetu« (Filibljanima 2,15).

Imajmo na umu da će se uskoro održati veliki sastanak. Večni život je pred nama i Božji Grad. Božji će anđeli biti tamo i Hristos će biti tamo.

Vrata Grada će se otvori ti na svojim blistavim šarkama i ući će narod koji je održao istinu. Venac će biti stavljen na svako čelo. Biće izgovorene reči: »Hodite blagosloveni Oca mojega, primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja sveta!« (Matej 25,34) Za koga je ovo carstvo bilo pripremljeno? — Za poslušne; za one koji su držali zapovesti, koji su činili Njegovu volju... I dok sveti anđeli sviraju u svoje harfe, On želi da ih i vi sledite, pevajući pesmu pobede u Božjem Gradu. [362]

Nasledićemo carstvo, 23. decembar

»Hodite blagosloveni Oca mojega, primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja sveta!« Matej 25,34.

Svako delo koje učinimoda pomognemo Božjem narodu biće nagrađeno kao da je bilo udnjeno Njemu.

Na dan konačnog obračuna, Hristos neće iznosi ti pred ljude veliko delo koje je učinio za njih dajući svoj život za njihovo otkupljenje. On će im iznositi veran rad koji su oni obavili za Njega. Kakve li beskrajne ljubavi! On će čak spomenuti i dela neznabožaca, koji nisu imali nikakvog svesnog znanja o Gospodnjem Zakonu, ali su činili upravo ono što je Zakon zahtevao, zato što su slušali glas koji im je govorio preko prirode. Kad Sveti Duh usadi Hristov Duh u srce divljaka, i on pomogne Božjim slugama, oživljavanje ljubavi u njegovom srcu suprotno njegovoj prirodi, suprotno je njegovom vaspitanju. Božja milost, delujući na zatamnjeni um, omekšava divlju prirodu, nenaučenu ljudskoj mudrosti...

Hristos usađuje svoju milost u srce divljaka, i on pomaže misionaru da zadovolji svoje potrebe, još i pre nego što je čuo i shvatio reči istine i života. Gledajte to mnoštvo koje se okupilo oko Božjeg sluge da mu nauči! Ali, Gospod deluje na um i srce možda samo jednog jedinog čoveka da progovori u korist Njegovog sluge; i kad ratni savet zaključi da uništi hrišćaninov život, posredovanje tog divljaka menja odluku i njegov život je spasen. O, ljubavi koja se izliva na divljaka za to jedno delo! Takvima Hristos kaže na sudu: »Jer ogladneh i daste mi da jedem, ožedneh i napojiste me, gost bejah i primiste me, go bejah i odenuste me, bolestan bejah i obiđoste me, u tamnici bejah i dođoste k meni.« (Matej 25,35.36) »Dođite, blagosloveni Oca mojega, primite carstvo koje vam je pripravljeno od postanja sveta!« [363]

Ješćemo sa drveta života, 24. decembar

»Koji pobedi daću mu da jede od drveta životnoga koje je nasred raja Božjega.« Otkrivenje 2,7.

Imajući na umu skori Gospodnji dolazak, kako bismo morali biti ozbiljni u nastojanju da oblikujemo karakter po božanskom uzoru...

»Ja sam Alfa i Omega, početak i svršetak, prvi i poslednji. Blago onima koji tvore zapovesti njegove, da im bude vlast na drvo života, i da uđu na vrata u grad.« (Otkrivenje 22,13.14) Zar ovo nije dostojno da za njime težimo? Ako budemo izgubili Nebo, izgubićemo sve, a nema nikoga među nama koji to sebi može dozvoliti. Ako budemo imali na umu večne radosti koje čekaju pobednika, ako se budemo oslanjali na Hrista dok se trudimo da usavršimo svoj karakter, mislite li da ćemo biti nesrećni? Treba li nastojanje da sledimo Hristov primer samoodricanja i službe da nas učini nesrećnim?...

Mi težimo za životom koji je sličan Božjem životu; zato naša priroda mora biti dovedena u sklad sa Božjom voljom. Moramo tako upravljati svojim životnim delom da možemo sa poverenjem odlaziti pred Boga i otvarati Mu svoje srce, govoriti Mu o svojim potrebama, verovati da nas On čuje i da će nam dati milosti i snage da sprovedemo u život načela Božje Reči. Ono što želimo je Nebo, pobednički venac, ulazak kroz vrata u Božji Grad, pravo da jedemo sa drveta života nasred Raja Božjega. Mi želimo da vidimo Cara u svoj Njegovoj lepoti. Zato svakoga dana gledajmo Hrista, koji predstavlja savršenstvo ljudskog karaktera, i, oslanjajući se na Njegovu božansku prirodu imaćemo na svojoj strani silu Božanstva da nam pomogne u pobedi nad svakom zlom sklonosti i željom.

Ja zahvaljujem Bogu za svoj život... Imam veru koja gleda daleko u budućnost i vidi drvo života. Na njemu raste dragoceni rod, a njegovo lišće služi za isceljenje narodima. Nema više slomljenih srca, nema više žalosti, nema više greha, nema više tuge, nema više patnje, u tom carstvu slave. [364]

Imamo vlast nad narodima, 25. decembar

»A koji pobedi i održi dela moja do kraja, daću mu vlast nad neznabošcima.« Otkrivenje 2,26.

Sam naš Gospod je obećao svojim učenicima: »I kad otidem i pripravim vam mesto, opet ću doći i uzeću vas k sebi!« (Jovan 14,3)

Sam naš sažaljivi Spasitelj je, predosećajući usamljenost i tugu svojih sledbenika, zadužio anđele da ih uteše obećanjem da će On ponovo doći isto onako kao što je otišao na Nebo. I dok su učenici stajali, napregnuto gledajući u nebo, da još poslednji put vide Onoga koga su voleli, njihovu pažnju prikovale su reči: »Ljudi Galilejci, što stojite i gledate na nebo? Ovaj Isus koji se od vas uze na nebo, tako će doći kao što videste da ide na nebo!« (Dela 1,11) Nada se ponovo zapalila posle ove anđeoske poruke. Učenici »vratiše se u Jerusalim s velikom radošću. I behu jednako u crkvi, hvaleći i blagosiljajući Boga«. (Luka 24,52.53) Oni se nisu radovali zato što je Isus odvojen od njih, a oni ostavljeni da se sami bore sa nevoljama i iskušenjima u svetu, već zato što im je anđeo obećao da će On opet doći.

Objavljivanje Hristovog dolaska bi i sad trebalo da bude, kao kad su ga anđeli najavili pastirima u Vitlejemu, dobra vest o velikoj radosti. Oni koji stvarno vole Spasitelja, ne mogu drugačije nego da radosno pozdrave vest utemeljenu na Božjoj Reči, da će Onaj u kome su sjedinjene sve njihove nade u večni život, ponovo doći, ne da bude vređan, prezren, i odbačen, kao prilikom svog prvog dolaska, već u sili i slavi, da izbavi svoj narod.

Jevanđelje treba da napreduje iz osvajanja u osvajanje, iz pobede u pobedu. »A carstvo i vlast i veličanstvo carsko pod svim nebom daće se narodu svetaca Višnjega,« (Danilo 7,27) i oni će uzeti carstvo i zadržati carstvo u toku svih vekova. [365]

Dobićemo život bez kraja, 26. decembar

»Koji pobedi neće mu naučiti druga smrt. « Otkrivenje 2,11.

»Jer je plata za greh smrt, a dar Božji je život večni u Hristu Isusu, Gospodu našemu.« (Rimljanima 6,23) Dok je život nasleđe pravednih, smrt je deo zlih. Mojsije je objavio Izrailju: »Gle, iznosim danas pred vas blagoslov i prokletstvo.« (5. Mojsijeva 11,26) Smrt, o kojoj govori ovaj tekst, nije smrt na koju je bio osuđen Adam, jer celo čovečanstvo već snosi kaznu za njegov prestup. To je »druga smrt« koja je objavljena kao suprotnost večnom životu.

Kao posledica Adamovog greha, smrt je došla na ceo ljudski rod. Svi jednako idu u grob. Zaslugom plana spasenja, svi treba da izađu iz svojih grobova. »Imajući nadanje u Boga da će biti vaskrsenje mrtvima, i pravednicima i grešnicima« (Dela 24,15), »jer kako po Adamu svi umiru, tako će po Hristu svi oživeti«. (1. Korinćanima 15,22) Međutim, ovde se pravi razlika između dve klase o kojima se govori. »Jer ide čas u koji će svi koji su u grobovima čuti glas Sina Božjega, i izići će koji su činili dobro u vaskrsenje života, a koji su činili zlo u vaskrsenje suda.« (Jovan 5,28.29) Oni koji su proglašeni dostojnima vaskrsenja života, su »blagosloveni i sveti«. »Nad njima druga smrt nema oblasti.« (Otkrivenje 20,6) Ali, oni koji nisu, pokajanjem i verom, obezbedili pomilovanje, moraju podneti kaznu za prestup.

Anđeo je rekao: »Sotona je koren, njegova deca su grane. Oni su sad sagoreli koren i sagorele grane. Umrli su večnom smrću. Nikad više neće vaskrsnuti i Božji svemir će ostati čist«... I sve otkupljeno mnoštvo, stari i mladi, veliki i mali, stavili su svoje blistave krune pred noge svog Otkupitelja, i bacili se pred Njim na zemlju u znak obožavanja, slaveći Onog koji živi u večnosti. Predivna nova Zemlja, sa svom svojom slavom, postala je večno nasledstvo svetih. [366]

Kao dostojni hodićemo u belini, 27. decembar

»Ali imaš malo imena i u Sardu, koji ne opoganiše svojih haljina, i hodiće sa mnom u belima, jer su dostojni.« Otkrivenje 3,4.

Kada se kao pobednici budemo »obukli u haljine bele« (Otkrivenje 3,5) Gospod će priznati našu vernost isto tako stvarno kao što je u dane rane hrišćanske Crkve priznao »malo imena i u Sardu « »koji ne opoganiše svojih haljina« ; i mi ćemo hoditi s Njime u belini, jer ćemo zaslugom Njegove posredničke žrtve biti proglašeni dostojnima...

Imajući u vidu ta ohrabrujuća obećanja, kako iskreno bi trebalo da se trudimo da usavršimo karakter koji će nam omogućiti da stanemo pred Božjeg Sina! Samo oni koji su odeveni u odeću Njegove pravednosti biće sposobni da izdrže slavu Njegove prisutnosti kad se bude pojavio sa »silom, i slavom velikom«.

Mnogo znači biti pobednik. Moramo se čvrsto odupreti napadima neprijatelja i svih njegovih zlih sila. Svakog trenutka moramo biti budni. Ni za jedan trenutak ne smemo izgubiti iz vida Hrista i Njegovu silu da nas izbavi u času nevolje. Naše ruke moraju biti stavljene u Njegove, da se možemo održati u sili jačine Njegove.

Ako treba da sednete za Hristov sto, i gostite se onim što vam je pripremio za večeru svadbe Jagnjetove, morate imati naročitu odeću, nazvanu svadbenom odećom, koja je bela haljina Hristove pravednosti. Svaki koji ima na sebi tu odeću ima pravo da uđe u Božji Grad; i da Isus nije toliko čeznuo da dobijete mesto u stanovima koje je otišao da pripremi za one koji Ga ljube, On ne bi, uz tako velike lične žrtve, obavio sve te pripreme da možete biti srećni, sedeti za Njegovim stolom i uživati u domu koji je otišao da pripremi svojoj otkupljenoj porodici. [367]

Predstavljeni smo Ocu, 28. decembar

»Koji pobedi on će se obući u haljine bele, i neću izbrisati imena njegova iz knjige života, i priznaću ime njegovo pred Ocem svojim i pred andelima njegovim.« Otkrivenje 3,5.

Izraz »koji pobedi« otkriva da svaki od nas treba nešto da pobedi. Pobednik treba da se obuče u belu odeću Hristove pravednosti, i o njemu je napisano: »I neću izbrisati imena njegova iz knjige života, i priznaću ime njegovo pred Ocem svojim i pred anđelima njegovim.« O, kakve li prednosti da neko bude pobednik, da njegovo ime sam Spasitelj predstavi Ocu!

Kakvo se dragoceno obećanje krije u ovim rečima! Koji bi nam se bolji razlog mogao navesti da se potrudimo da postanemo sinovi i kćeri Božje? Ko će staviti na sebe sve oružje Božje? Ko će se prijaviti da služi pod krvlju poprskanom zastavom kneza Emanuila?... Neka božansko prosvetljenje obuzme svako Božje dete, koje se bori sa iskušenjima, tako da ne padne u sukobu sa silama tame, već da pobedi u svakoj borbi!

U neokaljanu odeću Hristove pravednosti odeveno je svako Božje dete koje je ostalo verno u nevoljama i iskušenjima... Njihova imena ostala su u Jagnjetovoj knjizi života, zajedno sa imenima vernih iz svih vekova. Oni su se oduprli napadima zavodnika; urlikanje zveri ih nije navelo da odustanu od svoje vernosti. Sada su večno sigurni od zamki kušača... Pripadnici ostatka nisu samo pomilovani i prihvaćeni, već i proslavljeni. Natpis »Vemi sluga« stavljen je na njihova čela. Oni će biti kao carevi i sveštenici Gospodu. Dok je sotona nametao svoje optužbe i trudio se da uništi tu vernu četu, sveti anđeli, nevidljivi, prolazili su tamoamo, stavljajući na njih pečat živoga Boga. To su oni koji stoje na gori Sionu sa Jagnjetom, imajući Očevo ime napisano na svojim čelima. [368]

Postali smo stubovi u Božjem hramu, 29. decembar

»Koji pobedi učiniću ga stubom u crkvi Boga svojega, i više neće izaći napolje; i napisaću na njemu ime Boga svojega, i ime novoga Jerusalima, grada Boga mojega, koji silazi s Neba od Boga mojega, i ime moje novo.« Otkrivenje 3,12.

Jedina nada svakog čoveka leži u Isusu Hristu... Čista i sveta odeća nije pripremljena da bi je bilo ko odenuo posle prolaska kroz vrata Grada. Svi koji ulaze već će imati na sebi odeću Hristove pravednosti i ime Božje će se videti na njihovim čelima. To ime je simbol koji je apostol video u viđenju, i predstavlja pokoravanje uma razumnoj i vernoj poslušnosti svim Božjim zapovestima.

Sukob kroz koji prolazimo je poslednji koji ćemo imati na ovom svetu. Mi se sada nalazimo usred njega. Dve strane bore se za prevlast. U ovom sukobu ne možemo ostati neopredeljeni. Moramo stati ili na jednu ili na drugu stranu. Ako budemo stali na Hristovu stranu, ako Ga budemo priznali pred svetom rečima i delima, mi dajemo živo svedočanstvo o tome koga smo izabrali da Mu služimo i da Ga slavimo. U ovom važnom periodu istorije Zemlje, ne možemo sebi dozvoliti da bilo koga ostavimo u neizvesnosti o tome na čijoj smo strani...

Da bismo postigli pobedu nad svakom navalom neprijatelja, moramo dobiti snagu koja je iznad nas i izvan nas. Moramo održavati vezu, živu vezu sa Hristom, koji ima snagu da udeli pobedu svakoj duši koja ostane verna i ponizna... Kao oni koji se nadaju da će dobiti nagradu pobednika, moramo napredovati u hrišćanskoj borbi, iako se na svakom koraku srećemo sa protivljenjem... Kao pobednici, vladaćemo sa Hristom u nebeskim dvorovima, i zato moramo pobediti krvlju Jagnjetovom i rečju svedočanstva svojega. »Koji pobedi učiniću ga stubom u crkvi Boga svojega. « [369]

Sedećemo sa Hristom na prestolu, 30. decembar

»Koji pobedi daću mu da sedne sa mnom na prestolu mojemu, kao i ja što pobedih i sedoh s Ocem svojim na prestolu njegovu.« Otkrivenje 3,21.

Ovim je rečima predstavljeno pojedinačno delo koje mora da obavi svako od nas. Mi moramo da uložimo odlučan napor da pobedimo kao što je Hristos pobedio. Niko nije izuzet od ove borbe. Ako vrata svetog Grada treba da se otvore za nas, ako treba da vidimo Cara u svoj Njegovoj lepoti, moramo sada da pobedimo kao što je Hristos pobedio... On je odložio svoju carsku odeću.... Odrekao se svog bogatstva, i nas radi postao siromašan, da bismo mi mogli doći u posed neumrlog nasledstva. Nas radi sukobio se sa knezom tame i savladao ga...

Lekcija samosavladivanja mora da počne dok se dete još nalazi u majčinim rukama. Dete mora da nauči da njegova volja mora biti dovedena u pokornost... Ko su ta deca, poverena našoj brizi? — Ona su mlađi članovi Gospodnje porodice. On nam kaže da uzmemo tu decu i da ih obučimo... tako da mogu biti uglačana, slično palati, pripremljena da sijaju u dvoranama Njegove kuće. Kakvog li važnog rada!... Imaj na umu da će ti u tvom radu Stvoritelj svemira pružati pomoć. U Njegovoj snazi, Njegovim imenom, i ti možeš povesti svoju decu da budu pobednici. Nauči ih da od Boga traže snagu. Kaži im da On čuje njihove molitve. Nauči ih da zlo nadvladaju dobrim. Nauči ih da šire uticaj koji uzdiže i oplemenjuje. Navedi ih da se sjedine sa Bogom, i tada će imati snage da se odupru i najtežim iskušenjima. I onda će primiti nagradu pobednika.

Mnogo gubite zato što sa najvećom ozbiljnošću i staranjem ne proučavate Hristov život. U njemu... možete da vidite pobede koje treba da postignete... da biste mogli da zadobijete dragocenu belu odeću neokaljanog karaktera, i da na kraju bez mane stanete pred Božji presto. [370]

Nasledićemo sve, 31. decembar

»Koji pobedi, dobiće sve, i biću mu Bog, i on će biti moj sin.« Otkrivenje 21,7.

Da bismo mogli naslediti sve, moramo se odupreti grehu i pobediti ga.

Mi možemo imati radost u Gospodu ako budemo držali Njegove zapovesti. Ako smo zaista postali državljani Neba, ako imamo pravo na besmrtno nasledstvo, na večno blago, tada posedujemo onu veru koja kroz ljubav radi i čisti dušu... Mi smo članovi nebeske porodice, deca nebeskog Cara, naslednici Božji, i sunaslednici Hristovi. Prilikom Njegovog dolaska dobićemo venac života koji neće uvenuti.

Vladar bi Neba želeo da imaš i uživaš sve što može da oplemeni, proširi i uzdigne celo tvoje biće i osposobi te da zauvek stanuješ s Njime, da tvoje postojanje po trajanju bude jednako Božjem životu. Kakve li nam izglede pruža život koji će doći! Kakve privlačnosti on ima! Kako je široka i duboka, nemerljiva ljubav koju Bog pokazuje prema čoveku!

Prednosti koje se daju Božjoj deci nemaju ograničenja — da budu povezani sa Isusom Hristom, kojeg, u celom nebe-skom svemiru i u bezgrešnim svetovima, obožava svako srce, kome u slavu peva svaki jezik; biti Božje dete, nositi Njegovo ime, postati član carske porodice; biti primljen pod zastavu kneza Emanuila, Cara nad carevima i Gospodara nad gospodarima!

Božji je Sin bio naslednik svega, i bila Mu je obećana vlast i slava nad svim carstvima ovoga sveta... Kao što je Hristos bio na svetu, tako su i Njegovi sledbenici. Oni su sinovi Božji, sunaslednici Hristovi; carstva i vlast pripadaju i njima.

Umesto sveta, On će vam dati, ako živite životom po-slušnosti, carstvo nad celim Nebom. On će vam dati večnu slavu i život koji će trajati kao i večnost.